1. На конкурентном рынке фирмы предлагают более разнообразные товары, чем на монопольно-конкурентном. 2. Если рыночная цена постоянна, то увеличение выпуска продукции не повлияет на размер прибыли.
3. Оптимальным объемом выпуска для конкурентной фирмы будет объем, при котором MR=MC.
4. Если выручка от продажи фирмы равна сумме общих издержек, то фирма получает экономическую прибыль.
5. Монополия всегда выбирает объем, который соответствует эластичному участку кривой рыночного спроса.
6. Монополист будет увеличивать объем выпуска, если MR>MC.
7. На монопольном рынке часть излишка потребителей присваивает продавец.
8. Монополия и конкурентная фирма выбирают объем, при котором Р=МС.
9. У монополии предельные издержки производства ниже цены.
10. В долго периоде конкурентная фирма может получать экономическую прибыль.
Укажите какие верные какие нет
В чем особенности выработки стратегии своего поведения олигополистическими фирмами?
При олигополии в отрасли доминирует несколько очень крупных фирм. Фирмы настолько велики, что объем производства каждой из них может влиять на отраслевое предложение. Поэтому фирма может оказывать влияние на рыночную цену, то есть осуществлять рыночную власть. Продукт олигополии может быть как однородным, так и дифференцированным. В рамках жесточайшей конкуренции олигополисты могут стремиться к монополии отрасли путем слияний и поглощений, выживать конкурентов с рынка, используя манипуляцию с ценами . Вход в отрасль крайне ограничен различными барьерами. Взаимозависимость фирм в отрасли настолько велика, что конкретное решение некоторой фирмы может существенно повлиять на деятельность остальных. Кривая спроса на продукцию олигополии очень похожа на кривую спроса при монополии. Олигополия очень эффективна, так как вносит важный вклад в экономический рост. Участники олигополии обладают значительным объемом прибыли, которая является результатом существования барьеров для вхождения в отрасль и их избегать ценовой конкуренции.
Відповідь:
ндіюсь до Пояснення:
Сьогодні міжнародна міграція виступає важливим ресурсом розвитку приймаючих країн, країн транзиту та призначення. Пріоритетним завданням світового співтовариства є виявлення в здобування з цього глобального явища максимально позитивних ефектів і зведення до мінімуму його негативних наслідків.
Сучасні практичні проблеми соціально-економічного розвитку у світі багато в чому обумовлені міграційними процесами. Вплив міграції на громадське життя завжди був суттєвим, однак приблизно до кінця XX століття міграційні процеси не мали такої самостійної основи, як сьогодні, не були сталими. На рубежі XIX – XX ст. руйнація традиційних інститутів суспільства здобула глобальних масштабів через різке прискорення соціально-економічних процесів індустріалізацією. Постійним супутником індустріального суспільства стала міграція. До початку XX ст. міграція найчастіше викликалася та зупинялася владними розпорядженнями, була керованою, а головними формами міграції були завойовницькі походи (колонізація територій, работоргівля), що переміщували значні маси людей. Відсутність транспортних можливостей обмежувала самостійний міграційний рух людей у Географічне місце перебування людини майже завжди збігалося з певним соціальним тому це явище мало враховувалося під час прийняття державних рішень.
Сучасна міграція за впливом на світовий соціально-економічний, соціокультурний і політичний р порівнянна з “великим переселенням народів”. Однак на відміну від минулих історичних епох змінилася не тільки природа (нерівномірність поширення населення на планеті, різні природні й соціальні умови життя людей) і умови (можливості переміщення: швидкість, інтенсивність міграційних потоків) міграцій, але і її спрямованість – міграція набула доцентровий характер. Якщо традиційні міграційні потоки були завжди спрямовані від центру до периферії (ідея “завоювання”, “змішування”), то в індустріальну епоху напрямки міграцій діаметрально змінилися (переважає ідея “збирання”, “концентрування”).
На сьогодення спроби державного регулювання міграційних процесів не дають очікуваних результатів. Міграційні політики держав відзначаються уривчастістю управлінських дій, недостатністю як ресурсної так і законодавчої бази. На відміну від попередніх століть, сучасна міграція не піддається авторитарним формам впливу, вона вимагає створення системи управління у формі самостійного соціального інституту, здатного вирішувати нові завдання принципово новими Це висуває нові вимоги до діяльності державних органів влади.
Ефективне регулювання міграційними процесами, створення передумов для залучення необхідного людського ресурсу та збереження наявного потенціалу в Україні є запорукою підвищення її конкурентоспроможності на світовому рівні та сталого економічного розвитку.