Известны такие изображения рельефа на картах: перспективное изображение, штриховка, отмывка, подписи отметок точек, горизонтали, послойная окраска и др. Чтобы показать на плоской карте всё разнообразие рельефа, используют линии, соединяющие точки с одинаковой высотой. Так, например, гора будет изображена на карте в виде вложенных друг в друга замкнутых линий разной формы. Линии, соединяющие точки на карте с одинаковой высотой, называются горизонталями или изогипсами (от греч. izos - равный, hypsos - высота) , а карта, составленная таким образом, — гипсометрической. Чтобы показать высотный контраст этой горы и окружающей равнины, используют цвет. Насыщенные оттенки коричневого означают высокое место, а переход с бежевому и зелёному цвету - понижения. Самые тёмно-зеленые участки обозначают на карте места на суше, лежащие ниже уровня моря.
Для рельефа океанического дна существует такой же принцип построения карт, но там дается не высота подводных форм рельефа, а их глубина, то есть расстояние от них до уровня моря. Линии, соединяющие участки дна с равной глубиной, — изобаты. Шкала глубин изменяется от густого синего цвета в самых глубоких местах - глубоководных желобах до светло-голубого на мелководьях и шельфах — подводных окраинах материков
Як з'ясувала група китайських і австралійських учених, в ДНК представників цього народу є спеціальні гени EGLN1 і EPAS1, що відповідають за більш ефективне використання наявного кисню, без підвищення кількості еритроцитів. Пізніше було розшифровано додатково 7 генів з ще більш складними назвами. Ці гени унікальні для тибетців, тобто не зустрічаються в такій комбінації і в потрібній кількості більше ні в одного народу нашої планети. Один з них, зокрема, допомагає сповільнити обмін речовин, що дозволяє тибетцям зберігати нормальну вагу при поганому харчуванні. Унікальний набір генів також відповідає за зміст окису азоту в тканинах, що сприяє розширенню судин. Вчені також відзначають, що у тибетців набагато вище частота дихання, ніж у мешканців рівнинних областей.
Чтобы показать на плоской карте всё разнообразие рельефа, используют линии, соединяющие точки с одинаковой высотой. Так, например, гора будет изображена на карте в виде вложенных друг в друга замкнутых линий разной формы. Линии, соединяющие точки на карте с одинаковой высотой, называются горизонталями или изогипсами (от греч. izos - равный, hypsos - высота) , а карта, составленная таким образом, — гипсометрической. Чтобы показать высотный контраст этой горы и окружающей равнины, используют цвет. Насыщенные оттенки коричневого означают высокое место, а переход с бежевому и зелёному цвету - понижения. Самые тёмно-зеленые участки обозначают на карте места на суше, лежащие ниже уровня моря.
Для рельефа океанического дна существует такой же принцип построения карт, но там дается не высота подводных форм рельефа, а их глубина, то есть расстояние от них до уровня моря. Линии, соединяющие участки дна с равной глубиной, — изобаты. Шкала глубин изменяется от густого синего цвета в самых глубоких местах - глубоководных желобах до светло-голубого на мелководьях и шельфах — подводных окраинах материков
Як з'ясувала група китайських і австралійських учених, в ДНК представників цього народу є спеціальні гени EGLN1 і EPAS1, що відповідають за більш ефективне використання наявного кисню, без підвищення кількості еритроцитів. Пізніше було розшифровано додатково 7 генів з ще більш складними назвами. Ці гени унікальні для тибетців, тобто не зустрічаються в такій комбінації і в потрібній кількості більше ні в одного народу нашої планети. Один з них, зокрема, допомагає сповільнити обмін речовин, що дозволяє тибетцям зберігати нормальну вагу при поганому харчуванні. Унікальний набір генів також відповідає за зміст окису азоту в тканинах, що сприяє розширенню судин. Вчені також відзначають, що у тибетців набагато вище частота дихання, ніж у мешканців рівнинних областей.