ОбъяснІсторія створення таблиць пов'язана з так званою першою сецесією (тобто залишення плебеями Риму). Відповідно до розповіді Тита Лівія у 494 р. до н. е. плебеї, які знемагали від утисків патриціїв і були обтяжені боргами, відмовилися виступити у військовий похід і в повному озброєнні пішли з Риму на Священну гору, де стали табором. Залишення плебеями Риму породило паніку: зменшувалася боєздатність римської армії, крім того, не виключалася можливість, що плебеї можуть заснувати самостійну державу. Патриції змушені були почати переговори і піти на поступки: була створена спеціальна магістратура народних трибунів, яка у подальшому набула величезного значення. Народні трибуни могли обиратися лише з плебеїв і користувалися недоторканністю. Спочатку їхні обов'язки полягали в захисті плебеїв від сваволі патриціанських магістратів. У зв'язку з цим вони одержали право призупиняти втілення в життя розпоряджень цих магістратів (право veto — «забороняю»). Спочатку обиралося два трибуни, потім їх кількість збільшилася до 10.
Вимога плебеїв записати правила звичаєвого права привела до створення комісії з трьох осіб, що була відправлена в Грецію для вивчення законів Солона. Після повернення комісії в Рим був скасований консулат і обрано 10 осіб для написання законів — decemviri legibus scribendis. Протягом 451 p. до н. е. вони написали 10 таблиць і винесли їх на схвалення центуріатних коміцій. Але оскільки таблиці не становили собою повного зібрання звичаєвого права, наступного року нові децемвіри винесли на схвалення центуріатних коміцій ще дві таблиці . Так виникли Закони XII таблиць — збірник законів, який був дуже важливою кодифікацією римського цивільного права.
Текст Законів XII таблиць повністю не зберігся. Оригінальний текст Законів був, ймовірно, записаний на мідних плитах і зник під час війни з галлами. Але ці дуже популярні Закони невдовзі були повністю реконструйовані завдяки тому, що вони багаторазово в історії Риму використовувалися, цитувалися, переказувалися і коментувалися. Закони містять настанови з різних розділів права.
Отже, перша римська кодифікація права припадає на середину V ст. до н. е. Вона одержала назву «Законів XII таблиць ». Протягом багатьох століть вони вважалися в Римі основним джерелом права — публічного і приватного (fons omnis publici privatigue juris).
Свою назву Закони одержали у зв'язку з тим, що були написані на 12 дерев'яних дошках, що виставлялися на міській площі. Тому ніхто не міг «посилатися на незнання закону». За деякими відомостями, від усякого юнака, що вступає в ряди громадян, вимагалося знання законів напам'ять. Вважалося, що без цього не можна виконувати обов'язки громадянина, особливо суддівські.ение:
В Центральной Азии находятся огромные издревле населявшиеся кочевниками. Если взглянуть сверху, с высоты птичьего полета на степи, то можно увидеть широкую полосу холмистой местности. Это именуется казахами Сарыарка.
Горные отроги Тарбагатая на востоке, вытянутая низменность Торгая на западе окружают Сарыарку. Внутри этой страны на север несут свои воды реки Оленты, Селеты, Есиль (Ишим), Нура, Куланотпес. В обратном направлении, на юг, текут реки Аягоз, Каратал, Жамши, Мойынты, Сарысу, Сарыкенгир, Ка-ракенгир. Все они берут начало в едином устье. Сарыарка является крупным водоразделом.
Территорию Центрального Казахстана составляют земли современной Карагандинской области.
Письменных данных о древних жителях Центрального Казахстана сохранилось мало. В трудах Геродота об этом регионе упоминаются аргиппеи и исседоны. Современные ученые установили, что на северо-западе Сарыарки жили аргиппеи, в центре – исседоны, на востоке – аримаспы.
Жители степи разводили коней, овец и верблюдов. Выбор на эти виды животных пал не случайно. В здешних климатических условиях именно эти виды животных могли зимой самостоятельно добывать корм из-под снега.
Многие работы, такие как стрижка, рытье колодцев, дойка, охрана скота, уход за молодняком, выполняли сообща. Кочевники занимались также охотой, собирательством, промыслами.
Памятники раннего железного века Центрального Казахстана представлены курганными могильниками. Для этого региона характерны так называемые курганы с «усами».
По мнению некоторых ученых, они играли роль Маяка в степи. И в самом деле, курганы с «усами» построены под определенным углом и определяют стороны света – юг, север, восток, запад.
Памятники раннего железного века Сарыарки относятся к Тасмолинской культуре.
Тасмолинская культура, археологическая культура эпохи раннего железного века, рас главным образом на территории Центрального Казахстана. Названа по урочищу Тасмола в Екибастузском районе Павлодарской области, где раскопан типичный для этой культуры могильник. Погребальные сооружения Тасмолинской культуры состоят обычно из большого кургана и примыкающего к нему малого, от которого отходят на Восток «усы» – две каменные дугообразные гряды длиной от 20 до 200 и более м. Основной курган заключает в себе погребение – трупоположение головой на Север в овальной могильной яме, перекрытой каменными плитами; под насыпью малого кургана, как правило, находится конский скелет и глиняная посуда.
ОбъяснІсторія створення таблиць пов'язана з так званою першою сецесією (тобто залишення плебеями Риму). Відповідно до розповіді Тита Лівія у 494 р. до н. е. плебеї, які знемагали від утисків патриціїв і були обтяжені боргами, відмовилися виступити у військовий похід і в повному озброєнні пішли з Риму на Священну гору, де стали табором. Залишення плебеями Риму породило паніку: зменшувалася боєздатність римської армії, крім того, не виключалася можливість, що плебеї можуть заснувати самостійну державу. Патриції змушені були почати переговори і піти на поступки: була створена спеціальна магістратура народних трибунів, яка у подальшому набула величезного значення. Народні трибуни могли обиратися лише з плебеїв і користувалися недоторканністю. Спочатку їхні обов'язки полягали в захисті плебеїв від сваволі патриціанських магістратів. У зв'язку з цим вони одержали право призупиняти втілення в життя розпоряджень цих магістратів (право veto — «забороняю»). Спочатку обиралося два трибуни, потім їх кількість збільшилася до 10.
Вимога плебеїв записати правила звичаєвого права привела до створення комісії з трьох осіб, що була відправлена в Грецію для вивчення законів Солона. Після повернення комісії в Рим був скасований консулат і обрано 10 осіб для написання законів — decemviri legibus scribendis. Протягом 451 p. до н. е. вони написали 10 таблиць і винесли їх на схвалення центуріатних коміцій. Але оскільки таблиці не становили собою повного зібрання звичаєвого права, наступного року нові децемвіри винесли на схвалення центуріатних коміцій ще дві таблиці . Так виникли Закони XII таблиць — збірник законів, який був дуже важливою кодифікацією римського цивільного права.
Текст Законів XII таблиць повністю не зберігся. Оригінальний текст Законів був, ймовірно, записаний на мідних плитах і зник під час війни з галлами. Але ці дуже популярні Закони невдовзі були повністю реконструйовані завдяки тому, що вони багаторазово в історії Риму використовувалися, цитувалися, переказувалися і коментувалися. Закони містять настанови з різних розділів права.
Отже, перша римська кодифікація права припадає на середину V ст. до н. е. Вона одержала назву «Законів XII таблиць ». Протягом багатьох століть вони вважалися в Римі основним джерелом права — публічного і приватного (fons omnis publici privatigue juris).
Свою назву Закони одержали у зв'язку з тим, що були написані на 12 дерев'яних дошках, що виставлялися на міській площі. Тому ніхто не міг «посилатися на незнання закону». За деякими відомостями, від усякого юнака, що вступає в ряди громадян, вимагалося знання законів напам'ять. Вважалося, що без цього не можна виконувати обов'язки громадянина, особливо суддівські.ение:
Центральный Казахстан в период раннего железа
В Центральной Азии находятся огромные издревле населявшиеся кочевниками. Если взглянуть сверху, с высоты птичьего полета на степи, то можно увидеть широкую полосу холмистой местности. Это именуется казахами Сарыарка.
Горные отроги Тарбагатая на востоке, вытянутая низменность Торгая на западе окружают Сарыарку. Внутри этой страны на север несут свои воды реки Оленты, Селеты, Есиль (Ишим), Нура, Куланотпес. В обратном направлении, на юг, текут реки Аягоз, Каратал, Жамши, Мойынты, Сарысу, Сарыкенгир, Ка-ракенгир. Все они берут начало в едином устье. Сарыарка является крупным водоразделом.
Территорию Центрального Казахстана составляют земли современной Карагандинской области.
Письменных данных о древних жителях Центрального Казахстана сохранилось мало. В трудах Геродота об этом регионе упоминаются аргиппеи и исседоны. Современные ученые установили, что на северо-западе Сарыарки жили аргиппеи, в центре – исседоны, на востоке – аримаспы.
Жители степи разводили коней, овец и верблюдов. Выбор на эти виды животных пал не случайно. В здешних климатических условиях именно эти виды животных могли зимой самостоятельно добывать корм из-под снега.
Многие работы, такие как стрижка, рытье колодцев, дойка, охрана скота, уход за молодняком, выполняли сообща. Кочевники занимались также охотой, собирательством, промыслами.
Памятники раннего железного века Центрального Казахстана представлены курганными могильниками. Для этого региона характерны так называемые курганы с «усами».
По мнению некоторых ученых, они играли роль Маяка в степи. И в самом деле, курганы с «усами» построены под определенным углом и определяют стороны света – юг, север, восток, запад.
Памятники раннего железного века Сарыарки относятся к Тасмолинской культуре.
Тасмолинская культура, археологическая культура эпохи раннего железного века, рас главным образом на территории Центрального Казахстана. Названа по урочищу Тасмола в Екибастузском районе Павлодарской области, где раскопан типичный для этой культуры могильник. Погребальные сооружения Тасмолинской культуры состоят обычно из большого кургана и примыкающего к нему малого, от которого отходят на Восток «усы» – две каменные дугообразные гряды длиной от 20 до 200 и более м. Основной курган заключает в себе погребение – трупоположение головой на Север в овальной могильной яме, перекрытой каменными плитами; под насыпью малого кургана, как правило, находится конский скелет и глиняная посуда.