Существует более 1000 увлекательных занятий и проведения свободного времени. Наиболее популярные виды любимых занятий – коллекционирование марок, открыток, цветов, монет и книг. Некоторые увлекаются фотографированием. Они любят снимать на пленку старинные здания: дворцы, замки, церкви, древние постройки, представляющие собой исторический интерес. Некоторые любят фотографировать друзей как раз в тот момент, когда те не знают, что их фотографируют. Другим нравится видеофильмы, и они запечатлевают на видеокассетах интересные случаи семейной жизни.
Одним из полезных хобби является коллекционирование аудиозаписей. Можно собирать записи опер, легкой музыки, народных песен и концертов. «Главное, делайте все с увлечением, это украшает жизнь», - утверждал Л.Д. Ландау. Я с этим высказыванием полностью согласна.
У меня много увлечений, ведь я стараюсь быть всесторонне развитой. Я люблю читать, вязать, смотреть документальные фильмы, слушать музыку, мастерить куклы-обереги, путешествовать. Отдать предпочтение чему-то одному просто невозможно!
Я читаю с трех лет и с тех пор не расстаюсь с книгами. Читать очень интересно и увлекательно. Куплю книгу – и неделю радую себя классикой. Я люблю книги толстые, произведения длинные, чтобы сопереживать героям, проживать с ними жизнь, пройдя не одну эпоху. Чтение – это что-то особенное. Я посещаю кружок вязания под названием «Волшебный клубочек». Добрая, умная, справедливая, внимательная – такой я вижу свою учительницу Тихонову Ольгу Николаевну. На её уроки я хожу с радостью. На них можно узнать много интересного. Я могу ночь напролет вязать крючком. Салфетки, шляпки, сумки, топики, прихватки, игрушки и прочее, прочее, прочее. Я участвую в различных конкурсах. Недавно я заняла первое место во Всероссийском конкурсе «Секреты ремесла».
Мне нравится смотреть документальные фильмы, потому что они основаны на реальных событиях. Когда я смотрю эти фильмы, я полностью погружаюсь в ход событий, меня затягивает в тот или иной сюжет. Слушать музыку я очень люблю. Без музыки в моей жизни очень тихо и одиноко. Если мне грустно, я стараюсь слушать веселые и озорные мелодии, и мое настроение меняется. Музыка справляться с повседневными делами, а в праздничные дни создает приподнятое настроение. Спокойная и размеренная музыка успокаивает и разобраться в своих ощущениях и мыслях. Музыка звуками, как словами, рассказывает обо всем.
Я люблю делать куклы-обереги. Славянскими куклами-оберегами не только украшали интерьер или в детстве играли, они всегда были очень сильным в быту, в социальной и личной жизни наших с вами предков. Куколки делались по случаю народных праздников, например, для Масленицы или дня Ивана-Купалы, в качестве подарков или обрядовых символов для отмечания семейных событий, таких как: свадьба или рождение ребёнка, а также просто изготавливались в качестве спутниц-хранительниц спокойствия, здоровья, достатка, любви. Последняя кукла, которую я сделала, это кукла «Десятеручка». Она делается из льна или мочала. Является для девушек в рукоделиях (шитьё, вязание, ткачество и т.д.) и различных заботах по дому.
Я очень люблю путешествовать. Моё недавнее путешествие – это путешествие в Санкт-Петербург. Мне очень понравился этот город. Я узнала много нового и полезного для себя. Но путешествую я в основном на машине вместе с родителями. Уезжаешь из родного дома в совершенно не известный тебе край. Проезжаешь сотни деревьев, которые машут тебе своими ветвями, будто приветствуют тебя. А трава, как она быстро мелькает за бортом машины. Такая низкая, но она живая и она тоже приветствует тебя. А солнце, оно сопровождает нас. Манит своими лучами. А облака, они так прекрасны. Смотришь, и сразу включается фантазия. В одном облаке ты видишь носорога, а в другом слона. На смену солнцу приходят луна и звезды. Ночная поездка еще прекраснее. Будто находишься в космосе. Иногда случается падение звезды, я немедля загадываю желание, и оно обязательно сбывается. Со мной всегда верный спутник – это музыка. Слушаешь, наблюдаешь за этим непостоянным пейзажем. И сразу поднимается настроение, и вспоминаешь какие-то счастливые моменты жизни. На душе становится тепло и светло. Во время поездки я обдумываю свои поступки, оцениваю их, это мне жить. Вот я возвращаюсь домой. Радостно встречают друзья, которые ждали меня. Душа у меня отдохнула и готова к новым жизненным потрясениям.
Мои увлечения не знают конца. Уже напечатано и еще будет издано столько книг, что читать – не перечитать до конца моих дней. И вязание имеет перспективу: появятся дочки-сыночки, а потом внучата, которых я буду радовать красивыми эксклюзивными обновками. И польза, и удовольствие! И документальные фильмы не перестают снимать. А когда сделаю все интересующие меня куклы-обереги, я займусь вышивкой. Как говорил великий физик: «Главное, делайте все с увлечением, это украшает жизнь». И это действительно так. Я делаю всё с увлечением и моя жизнь прекрасна!
ответ:П’єса «Синій птах» написана у період, коли М. Метерлінк від символіста до «театру смерті» прийшов до іншого бачення світу — романтичного. І сенс п’єси в тому, аби показати людству філософський сенс буття, красу сьогоденного життя і його велич. Герої Метерлінка, маленькі діти лісника Тільтіль і Мітіль, вирушають у подорож на пошуки Синього птаха, що має дати здоров’я і щастя. Що і змушує їх іти на пошуки, хоча вони й не знають точно, куди йти? Фея зуміє розбудити в них і доброту, і прагнення пізнати світ. Адже їм треба обов’язківо, навчитися бачити те, що «не на виду». І тоді виявляється, що увесь світ навколо, всі предмети мають свою душу, своє ставлення до людей. Відтак діти вирушають на пошуки не самі, а в колі друзів і недругів. Так само, як завжди життям кожна людина. Їхня подорож лежить Країною Спогадів і Палацом Ночі, садами Блаженств і Царством Майбутнього.
Діти дізнаються, що за померлих треба молитися, бо «молитися — значить згадувати». Таїнство смерті таке ж велике, як і таїнство народження. І над усім цим старий Час, якого неможливо впустити когось на Землю раніше чи пізніше. І кожен несе з собою якесь діяння — добре чи зле. Саме в цьому й полягає сенс його народження — принесенні щось світові. Де не були діти, скрізь вони бачили птахів, що здавалися синіми, але жоден не став тим Синім птахом. І тільки коли діти знову повернулися додому, найбільш схожою виявилася горлиця, що належала Тільтілю. Та й сама подорож не випадково завершується у тій самій хижці лісника, звідки вони вирушили. Тільки тепер вона здається іншою, кращою, бо іншими повернулися дітьми.
Значить головне — це готовність вирушити у похід за істиною, бажані змін, прагнення ідеалу. Саме в цьому, на думку Метерлінка, і полягає сенс життя— зрозуміти, навіщо ти прийшов у світ, який сенс у тому, що ти живеш, тому,що життя — вічне.
Моріс Метерлінк був тією людиною, яка створила символістський «театр». Ось тепер можемо говорити про пошуки щастя героями «Синього птаха». Зрозуміло, що цій феєрії передував складний творчий і духовний шлях, якщо на зміну йому, де всім керує Невідоме, тобто невидимі й невідомі фатальні сили, наміри яких таємні,невідомі. Зрештою, це була Смерть, до якої прислухалися усі особи, що лише чекали.
І ось читачеві і театру пропонується твір, у якому нема відчуття приречеті, герої якого не чекають, а діють і змінюють насамперед свій духовний світ. Через те більша частина дійових осіб є символами духовної діяльності людини, як такої або творчого начала.
Так, Душа Світла відправляється на пошуки Синього птаха щастя родини, яку б ніхто не назвав заможною, у супроводі Душ Вогню, Води, Цукру і двох створінь, які вже давно супроводжують людину на її шляху. Душі дітей не примітивні і багато що пізнали.
Чарівний діамант допомагає дітям на їхньому шляху. І той шлях — найнебезпечніший, яким проходить людина. Це шлях самовиховання. Одна за одною змінюються картини. Із злиденної хижі дроворуба ми потрапляємо до розкішних покоїв феї, аби зустрітися з надбаннями ще первісних людей — вогнем, водою, хлібом, цукром, першими свійськими тваринами. Спершу, як і слід було чекати, на шляху самопізнання ми звертаємося до наших згадок… Страшна демонстрація материнської долі бідних для мене повністю знімає ідилічний настрій картини: семеро померлих дітей один за одним виходять на кінець.
Заглиблення у подальше приводить маленьких людей до жахів і темних поривань людської, отже, і їхньої, психіки. Спіймані тут Сині птахи не витримують світла. «Ліс» особистості недалеко пішов від «лісу» природи, який намагався засудити людину, якій, проте, не під силу її перемогти. Відкриття Діаманта кладовище запевняє хлопчика й дівчинку, що смерті нема.
Проте і світло можна затьмарити — є блаженства різні за сутністю, і якщо зірвати маски, виглядають, як чудовиська. І тільки й радості Розуміти, Бачити, Не боятися, так само, як Материнська Любов, істинні. Найтрагічніші символи, мабуть, у блакитному палаці, де чекають на життя, про нього все заздалегідь, ненароджені діти…
І тому повертаємось до хижі дроворуба, так і не знайшовши Синього птаха. І щось подібне було вже тільки ще до початку його мандрів. Він передасть його дівчині-сусідці, а та не утримає Птаха щастя. Може, тому, що щастя не можна вибрати або отримати у подарунок. За ним треба йти. Даремно звертається до глядачів Тільтіль:
Ми дуже вас якщо хтось із вас його знайде, то нехай принесе до нас,він нам потрібний для того, щоб стати щасливими у майбутньому…
Предыдущие Сочинения: Проблема людських можливостей пізнання Царини Невідомого
Следующие Сочинения: Проблема морального максималізму в драмі Г. Ібсена «Ляльковий дім»
Нужна шпаргалка? Тогда сохрани - » «Синій птах» М. Метерлінка - п’єса про сенс буття . Литературные сочинения!
Существует более 1000 увлекательных занятий и проведения свободного времени. Наиболее популярные виды любимых занятий – коллекционирование марок, открыток, цветов, монет и книг. Некоторые увлекаются фотографированием. Они любят снимать на пленку старинные здания: дворцы, замки, церкви, древние постройки, представляющие собой исторический интерес. Некоторые любят фотографировать друзей как раз в тот момент, когда те не знают, что их фотографируют. Другим нравится видеофильмы, и они запечатлевают на видеокассетах интересные случаи семейной жизни.
Одним из полезных хобби является коллекционирование аудиозаписей. Можно собирать записи опер, легкой музыки, народных песен и концертов. «Главное, делайте все с увлечением, это украшает жизнь», - утверждал Л.Д. Ландау. Я с этим высказыванием полностью согласна.
У меня много увлечений, ведь я стараюсь быть всесторонне развитой. Я люблю читать, вязать, смотреть документальные фильмы, слушать музыку, мастерить куклы-обереги, путешествовать. Отдать предпочтение чему-то одному просто невозможно!
Я читаю с трех лет и с тех пор не расстаюсь с книгами. Читать очень интересно и увлекательно. Куплю книгу – и неделю радую себя классикой. Я люблю книги толстые, произведения длинные, чтобы сопереживать героям, проживать с ними жизнь, пройдя не одну эпоху. Чтение – это что-то особенное.
Я посещаю кружок вязания под названием «Волшебный клубочек». Добрая, умная, справедливая, внимательная – такой я вижу свою учительницу Тихонову Ольгу Николаевну. На её уроки я хожу с радостью. На них можно узнать много интересного. Я могу ночь напролет вязать крючком. Салфетки, шляпки, сумки, топики, прихватки, игрушки и прочее, прочее, прочее. Я участвую в различных конкурсах. Недавно я заняла первое место во Всероссийском конкурсе «Секреты ремесла».
Мне нравится смотреть документальные фильмы, потому что они основаны на реальных событиях. Когда я смотрю эти фильмы, я полностью погружаюсь в ход событий, меня затягивает в тот или иной сюжет.
Слушать музыку я очень люблю. Без музыки в моей жизни очень тихо и одиноко. Если мне грустно, я стараюсь слушать веселые и озорные мелодии, и мое настроение меняется. Музыка справляться с повседневными делами, а в праздничные дни создает приподнятое настроение. Спокойная и размеренная музыка успокаивает и разобраться в своих ощущениях и мыслях. Музыка звуками, как словами, рассказывает обо всем.
Я люблю делать куклы-обереги. Славянскими куклами-оберегами не только украшали интерьер или в детстве играли, они всегда были очень сильным в быту, в социальной и личной жизни наших с вами предков. Куколки делались по случаю народных праздников, например, для Масленицы или дня Ивана-Купалы, в качестве подарков или обрядовых символов для отмечания семейных событий, таких как: свадьба или рождение ребёнка, а также просто изготавливались в качестве спутниц-хранительниц спокойствия, здоровья, достатка, любви. Последняя кукла, которую я сделала, это кукла «Десятеручка». Она делается из льна или мочала. Является для девушек в рукоделиях (шитьё, вязание, ткачество и т.д.) и различных заботах по дому.
Я очень люблю путешествовать. Моё недавнее путешествие – это путешествие в Санкт-Петербург. Мне очень понравился этот город. Я узнала много нового и полезного для себя. Но путешествую я в основном на машине вместе с родителями. Уезжаешь из родного дома в совершенно не известный тебе край. Проезжаешь сотни деревьев, которые машут тебе своими ветвями, будто приветствуют тебя. А трава, как она быстро мелькает за бортом машины. Такая низкая, но она живая и она тоже приветствует тебя. А солнце, оно сопровождает нас. Манит своими лучами. А облака, они так прекрасны. Смотришь, и сразу включается фантазия. В одном облаке ты видишь носорога, а в другом слона. На смену солнцу приходят луна и звезды. Ночная поездка еще прекраснее. Будто находишься в космосе. Иногда случается падение звезды, я немедля загадываю желание, и оно обязательно сбывается. Со мной всегда верный спутник – это музыка. Слушаешь, наблюдаешь за этим непостоянным пейзажем. И сразу поднимается настроение, и вспоминаешь какие-то счастливые моменты жизни. На душе становится тепло и светло. Во время поездки я обдумываю свои поступки, оцениваю их, это мне жить. Вот я возвращаюсь домой. Радостно встречают друзья, которые ждали меня. Душа у меня отдохнула и готова к новым жизненным потрясениям.
Мои увлечения не знают конца. Уже напечатано и еще будет издано столько книг, что читать – не перечитать до конца моих дней. И вязание имеет перспективу: появятся дочки-сыночки, а потом внучата, которых я буду радовать красивыми эксклюзивными обновками. И польза, и удовольствие! И документальные фильмы не перестают снимать. А когда сделаю все интересующие меня куклы-обереги, я займусь вышивкой.Как говорил великий физик: «Главное, делайте все с увлечением, это украшает жизнь». И это действительно так. Я делаю всё с увлечением и моя жизнь прекрасна!
ответ:П’єса «Синій птах» написана у період, коли М. Метерлінк від символіста до «театру смерті» прийшов до іншого бачення світу — романтичного. І сенс п’єси в тому, аби показати людству філософський сенс буття, красу сьогоденного життя і його велич. Герої Метерлінка, маленькі діти лісника Тільтіль і Мітіль, вирушають у подорож на пошуки Синього птаха, що має дати здоров’я і щастя. Що і змушує їх іти на пошуки, хоча вони й не знають точно, куди йти? Фея зуміє розбудити в них і доброту, і прагнення пізнати світ. Адже їм треба обов’язківо, навчитися бачити те, що «не на виду». І тоді виявляється, що увесь світ навколо, всі предмети мають свою душу, своє ставлення до людей. Відтак діти вирушають на пошуки не самі, а в колі друзів і недругів. Так само, як завжди життям кожна людина. Їхня подорож лежить Країною Спогадів і Палацом Ночі, садами Блаженств і Царством Майбутнього.
Діти дізнаються, що за померлих треба молитися, бо «молитися — значить згадувати». Таїнство смерті таке ж велике, як і таїнство народження. І над усім цим старий Час, якого неможливо впустити когось на Землю раніше чи пізніше. І кожен несе з собою якесь діяння — добре чи зле. Саме в цьому й полягає сенс його народження — принесенні щось світові. Де не були діти, скрізь вони бачили птахів, що здавалися синіми, але жоден не став тим Синім птахом. І тільки коли діти знову повернулися додому, найбільш схожою виявилася горлиця, що належала Тільтілю. Та й сама подорож не випадково завершується у тій самій хижці лісника, звідки вони вирушили. Тільки тепер вона здається іншою, кращою, бо іншими повернулися дітьми.
Значить головне — це готовність вирушити у похід за істиною, бажані змін, прагнення ідеалу. Саме в цьому, на думку Метерлінка, і полягає сенс життя— зрозуміти, навіщо ти прийшов у світ, який сенс у тому, що ти живеш, тому,що життя — вічне.
Моріс Метерлінк був тією людиною, яка створила символістський «театр». Ось тепер можемо говорити про пошуки щастя героями «Синього птаха». Зрозуміло, що цій феєрії передував складний творчий і духовний шлях, якщо на зміну йому, де всім керує Невідоме, тобто невидимі й невідомі фатальні сили, наміри яких таємні,невідомі. Зрештою, це була Смерть, до якої прислухалися усі особи, що лише чекали.
І ось читачеві і театру пропонується твір, у якому нема відчуття приречеті, герої якого не чекають, а діють і змінюють насамперед свій духовний світ. Через те більша частина дійових осіб є символами духовної діяльності людини, як такої або творчого начала.
Так, Душа Світла відправляється на пошуки Синього птаха щастя родини, яку б ніхто не назвав заможною, у супроводі Душ Вогню, Води, Цукру і двох створінь, які вже давно супроводжують людину на її шляху. Душі дітей не примітивні і багато що пізнали.
Чарівний діамант допомагає дітям на їхньому шляху. І той шлях — найнебезпечніший, яким проходить людина. Це шлях самовиховання. Одна за одною змінюються картини. Із злиденної хижі дроворуба ми потрапляємо до розкішних покоїв феї, аби зустрітися з надбаннями ще первісних людей — вогнем, водою, хлібом, цукром, першими свійськими тваринами. Спершу, як і слід було чекати, на шляху самопізнання ми звертаємося до наших згадок… Страшна демонстрація материнської долі бідних для мене повністю знімає ідилічний настрій картини: семеро померлих дітей один за одним виходять на кінець.
Заглиблення у подальше приводить маленьких людей до жахів і темних поривань людської, отже, і їхньої, психіки. Спіймані тут Сині птахи не витримують світла. «Ліс» особистості недалеко пішов від «лісу» природи, який намагався засудити людину, якій, проте, не під силу її перемогти. Відкриття Діаманта кладовище запевняє хлопчика й дівчинку, що смерті нема.
Проте і світло можна затьмарити — є блаженства різні за сутністю, і якщо зірвати маски, виглядають, як чудовиська. І тільки й радості Розуміти, Бачити, Не боятися, так само, як Материнська Любов, істинні. Найтрагічніші символи, мабуть, у блакитному палаці, де чекають на життя, про нього все заздалегідь, ненароджені діти…
І тому повертаємось до хижі дроворуба, так і не знайшовши Синього птаха. І щось подібне було вже тільки ще до початку його мандрів. Він передасть його дівчині-сусідці, а та не утримає Птаха щастя. Може, тому, що щастя не можна вибрати або отримати у подарунок. За ним треба йти. Даремно звертається до глядачів Тільтіль:
Ми дуже вас якщо хтось із вас його знайде, то нехай принесе до нас,він нам потрібний для того, щоб стати щасливими у майбутньому…
Предыдущие Сочинения: Проблема людських можливостей пізнання Царини Невідомого
Следующие Сочинения: Проблема морального максималізму в драмі Г. Ібсена «Ляльковий дім»
Нужна шпаргалка? Тогда сохрани - » «Синій птах» М. Метерлінка - п’єса про сенс буття . Литературные сочинения!
Объяснение: