Литературная викторина 1. Оком из героев говорится: “...женщина лет двадцати осьми, маленькая,
худая, белокурая, с родинками на левой щеке”?
2. У этого героя “оловянные глазки, белесоватые волосы, которые так и
ерошились во все стороны”. О ком идет речь?
3. Кого из героев И. С. Тургенев одарил такой внешностью: “...мужчина две-
надцати вершков роста, сложенный богатырем..."?
4. Кто из героев “почитал себя существом обиженным и неоцененным по
достоинству, человеком образованным и столичным, которому не в Москве бы
жить, без дела, в каком-то захолустье..."?
5. Кого из персонажей повести мы узнаем по этому описанию: “...человек с
желтыми глазками и утиным носом, которому сама судьба, казалось, определила
быть начальствующим лицом”?
6. Кто из героев повести “Муму” был “дюжим парнем, спящим в положении
убитого воина на батальной картине”, который состоял у барыни в должности
лакея?
7. Кем служит Татьяна у барыни?
8. Что Герасим дарит Татьяне, когда она уезжает из города?
9. Кто из героев повести изображен на рисунках?
Объяснение:
Наприкінці ХІХ ст. письменники активно шукали шляхів оновлення літератури. Реалізм і натуралізм вже не задовольняли митців, які намагалися здійснити прорив зі світу буденного у світ Краси та Гармонії, де панує вічна Істина. Письменники мріяли про такі твори, які відображували б не об’єктивні предмети і життя людей, а духовне буття, що на їхню думку, має особливе значення. Ці прагнення знайшли втілення у теорії й практиці однієї з літературних течій модернізму – символізму, який виник і найяскравіше розвинувся у французькій поезії, справивши величезний вплив на всю світову літературу. Рубіж XX ст. в історії західноєвропейської літератури позначений потужним підйомом драматичного мистецтва. Драматургію цього періоду сучасники назвали «новою драмою», підкреслюючи радикальний характер змін, що стались у ній. «Нова драма» виникла в атмосфері культу науки, викликаного надзвичайно бурхливим розвитком природознавства, філософії й психології, і, відкриваючи для себе нові сфери життя, всотала у себе дух всемогутнього й всепроникаючого наукового аналізу. Біля джерел нової драми стояли Ібсен, Б’єрнсон, Стріндберг, Золя, Гауптман, Шоу, Гамсун, Метерлінк й інші видатні письменники, кожен з яких вніс неповторний вклад у її розвиток. В історико-літературній перспективі «нова драма», що послужила корінній перебудові драматургії XIX ст., ознаменувала собою початок драматургії століття XX. Основна тенденція «нової драми» - у її прагненні до достовірного зображення, правдивому показу внутрішнього світу, соціальних і побутових особливостей життя персонажів і навколишнього середовища. Точний колорит місця й часу дії - її характерна риса й важлива умова сценічного втілення. Таких принципів і дотримувався Ібсен у своїй драмі «Ляльковий дім». П’єса стала найяскравішим зразком «нової драми». П’єса є актуальною і по сьогоднішній день, адже в ній піднімаються важливі проблеми людини, сімʼї та суспільства в цілому.