Три богатирі на картині художника В.Васнецова - це три потужні фігури витязів на добрих конях. Ілля Муромець, Добриня Микитович і Альоша Попович - герої, знайомі нам за народними билинами.
Вони скакали на весь дух по чистому полю, а зараз зупинилися і вирішують, куди їм шлях тримати, в який бік, де чекають від них до
Воїни впевнено і міцно сидять в сідлах, вітер розвіває гриви їхніх коней. Навколо них - чисте поле з пожовклою травою. За спиною - сірі пагорби, над головою - непривітне потемніле небо, під ногами - проїжджа дорога. Ось-ось розіграється негода, від якої ніде їм сховатися.
Коні у богатирів різних мастей: один чорний, інший - рудий, третій - білий. Обладунки витязів, кінська упряж виглядають достовірно, тому що художник підібрав для них металевий колір. І вся картина написана фарбами, відповідними кольору обладунків, тому на ній майже немає яскравих плям, за винятком червоного щита у одного з героїв і збруї його коня.
Среди поэтических произведений, созданных в годы Великой Отечественной войны, особое место занимает поэма Александра Трифоновича Твардовского «Василий Теркин». Особое потому, что в военные годы ведущее место принадлежало лирике, что объяснялось необходимостью дать непосредственный отклик на быстро меняющиеся события. Но Твардовский, находясь в тех же условиях, сумел создать эпическое произведение в стихотворной форме, в котором показал и восславил лучшие черты русского национального характера. Поэма «Василий Теркин» имеет авторский подзаголовок: «Книга про бойца». Ее героем является рядовой солдат. Представляя своего героя, Твардовский пишет: Теркин — кто же он такой? Скажем откровенно: Просто парень сам собой Он обыкновенный. Впрочем, парень хоть куда. Парень в этом роде В каждой роте есть всегда, Да и в каждом взводе. Тем самым автор подчеркивает типичность своего героя, в его образе обобщены лучшие черты русского народа. Солдатская жизнь была знакома Твардовскому не понаслышке. Он сам был с осени 1939 года в действующей армии и начинал свой боевой путь в звании рядового. Будучи к тому времени уже довольно широко известным поэтом, он активно печатался в армейских газетах. Именно работая в них, в период финской кампании 1939 — 1940 годов, он и создал впервые образ Василия Теркина. Поначалу это был персонаж в основном юмористического плана, но уже тогда его популярность среди солдат была столь велика, что многие считали Теркина реально существующим человеком. Стихотворный зачин к юмористической серии фельетонов и рисунков о Васе Теркине послужил поэту отправной точкой для «настоящего», как он сам называл, «Василия Теркина». Но «настоящий» Теркин был уже не фельетонным персонажем, а живым, полнокровным реалистическим образом. Он сохранил как определяющую черту своей натуры оптимистический, неунывающий характер, склонный к юмору, но приобрел и многие другие качества, присущие русскому солдату: жизнестойкость, храбрость, чувство товарищества, особенно необходимое на фронте, смекалку и самообладание, а главное — непоказной патриотизм,
Три богатирі на картині художника В.Васнецова - це три потужні фігури витязів на добрих конях. Ілля Муромець, Добриня Микитович і Альоша Попович - герої, знайомі нам за народними билинами.
Вони скакали на весь дух по чистому полю, а зараз зупинилися і вирішують, куди їм шлях тримати, в який бік, де чекають від них до
Воїни впевнено і міцно сидять в сідлах, вітер розвіває гриви їхніх коней. Навколо них - чисте поле з пожовклою травою. За спиною - сірі пагорби, над головою - непривітне потемніле небо, під ногами - проїжджа дорога. Ось-ось розіграється негода, від якої ніде їм сховатися.
Коні у богатирів різних мастей: один чорний, інший - рудий, третій - білий. Обладунки витязів, кінська упряж виглядають достовірно, тому що художник підібрав для них металевий колір. І вся картина написана фарбами, відповідними кольору обладунків, тому на ній майже немає яскравих плям, за винятком червоного щита у одного з героїв і збруї його коня.