У каждого человека одна Родина. Это то место на его большой территории, где он родился, вырос, которое не раз осязал своими ногами. Моя Родина – Украина. Я счастлива от того, что родилась и живу именно в Стране. Я люблю ее за безграничные, красивые, необъятные пространства. Выйди в поле – и ты залюбуешься полями высокой ржи, которая стоит будто две высокие стены. Войди а него – и тебя спрячут его колоски. Только синее небо является твоим указателем. Ласкает душу такая красота. Кажется шел бы вечность этой тропой, лишь бы она не была на исходе.А архитектура городов украинских! Киев, Харьков, Львов. Она свидетельствует о высоком уровне культуры наших предков.Кто не любовался Софией Киевской и Золотыми воротами княжеского города, Выдубицким монастырем и Киево-Печерской лаврой с Успенским собором, старинным Подолом Борисфен-Днепром? Все это духовные символы национальной истории и культуры, без которых не мыслится наша земля. Вот уже пятнадцать столетий высится на днепровских склонах Златоглавый Киев, которому выпала историческая миссия стать «матерью городов русских», сыграть важную роль в формировании одного из величайших государств Европы Киевской Руси.Осматривая с высоты киевских холмов далекие пространства вне Днепра,невольно задумываешься: откуда мы пошли чьи мы дети? Хочется знать, кто жилна наших землях несколько тысячелетий тому назад и каким языком общались наши предки, какого происхождения слово «Украина». Осматривая с высока родную землю, захватываешься ее красотой и величием. Какая ширь! Какое пространство! На западе возникают зеленые Карпатские торы, на юге золотится море золотой пшеницы, на востоке встают терриконы донецких шахт, на севере багровеют красной калиной лисы. И все это моя Родина – Украина.
7 лютого 1812 — народився в Лендпорте поблизу Портсмута в сім’ї службовця фінансового управління морського відомства. З 1817 по 1823 родина Діккенса проживала в місті Четем, де Чарльз почав відвідувати школу. Ці роки він згодом називав найщасливішими у своєму житті. Кінець безтурботному дитинству поклали фінансові неприємності, через які батько був посаджений в боргову в’язницю, а 11-річний Чарльз змушений був кілька місяців відпрацювати на фабриці, що виробляла ваксу. 1824-1826 — роки навчання в приватній школі «Академія Веллінгтон-Хаус». 1827 — вступив на місце молодшого клерка в адвокатську контору. У 1828 р — влаштувався вільним репортером в судову палату, а в 1832 г. — парламентським кореспондентом. У 1833 р в щомісячному журналі письменник надрукував свій перший нарис — «Обід на Поплар-Вок», підписаний псевдонімом «Боз». 1836 — опублікував перші розділи роману «Посмертні записки Піквікського клубу», що мали великий успіх у читачів. У тому ж році Діккенс одружився з дочкою юриста і журналіста Дж. Хогарта Кейт, з якою він створив велику багатодітну родину (в них було 10 дітей), але так і не випробував подружнього щастя, вони розлучилися 1868. 1837-1841 рр. — Виходять в світ знамениті романи Ч. Діккенса: «Пригоди Олівера Твіста» (1839), «Життя і пригоди Ніколаса Нікльбі» (1839), «Лавка старожитностей» (1840) і ін. У 1842 р письменник здійснив подорож в США, під час якої пережив глибоке розчарування в американській демократії та американському життя. Ці враження знайшли відображення у романі «Мартін Чезлвит» (1844). Потім з’явився цикл «Різдвяні повісті» (1848), романи «Домбі і син» (1848), «Життя Девіда Копперфілда, розказане ним самим» (1850). В 1850-ті рр. — Були написані романи «Холодний дім» (1853), «Важкі часи» (1854) і «Крихітка Дорріт» (1857). Деякий час Діккенс працював редактором журналу «Домашнє читання», в якому друкував власні твори. Після конфлікту з видавцями він заснував аналогічний журнал «Круглий рік». З 1858 письменник виступав з публічними читаннями своїх творів. Ці читання стали легендарним явищем європейського культурного життя. 1860-і рр. — Працював над романами «Великі сподівання» (1861), «Наш спільний друг» (1865), «Таємниця Едвіда Друда» (1870, незакінчений). 9 червня 1870 — помер внаслідок інсульту.