Хлібний виріб, який украв Міха Голий:
А) в’язка бубликів
Б) буханка чорного хліба
В) рогалик
Г) булка
8. Адресу, де можна було влаштуватися на роботу, здорованеві дав …. .
А) власник атракціону
Б) Міха Голий
В) Велета
Г) Брякус
Г) розважав на вулицях публіку
10. Дерево, з яким автор порівнює силу парубійка:
А) дуб
Б) тополя
В) клен
Г) граб
11. Місце, де верховинець познайомився із доктором:
А) у потязі
Б) міський парк
В) одна із вулиць столиці
Г) в театрі
12. Приз, який Іван виграв на атракціоні:
А) обід у кав’ярні
Б) двісті карбованців
В) повний капелюх грошей
Г) майбутня робота
13. Мамина страва, яку Сила часто згадував:
А) вареники
Б) борщ
В) запіканка
Г) галушки
14. Хобі Брякуса:
А) лікувати людей
Б) відкривати нові таланти
В) відвідувати атракціони міста
Г) піднімати штангу
15. Фікса – це … .
А) силач
Б) капітан
В) суперагент
Г) доктор
16. Спортивний снаряд Івана Сили:
А) молот
Б) ядро
В) гирі
Г) штанга
17. Тренер Івана Сили:
А) Фандіго
Б) Брякус
В) Пандорський
Г) Міха Голий
18. Тварина, з якою доктор Брякус порівнював свого вихованця:
А) ведмідь
Б) тигр
В) лось
Г) рись
20. Алкогольний напій, який доктор запропонував Силі після тренування:
А) віскі
Б) шампанське
В) вино
Г) пиво
22. Слова, які промовив здоровань перед виступом:
А) «Пощли мені здоров’я, Господи!»
Б) «Надіюсь на перемогу»
В) «Боже Г) «Я встановлю новий рекорд республіки!»
23. Після Іванового поєдинку Міха Голий … .
А) несамовито сміявся
Б) найголосніше кричав
В) стрибав до стелі
Г) розмазував сльози
24. Травма, з якою агент Фікса потрапив до лікарні:
А) забій коліна
Б) струс головного мозку
В) перелом руки
Г) струс головного мозку та численні переломи
Кінь — уособлення відважної, відчайдушної людини, яка не хоче миритися з приниженням людської гідності, її душа протестує, вона вимагає поваги до себе. "Шептало легко опустився і помчав через гусячу царину в лугову синь". На мій погляд, "лугова синь" — це символ простору, безмежжя... й волі".
В. Дрозд надає образові ще й символічного звучання. Ось він (кінь) на лугу, круг нього — соковита трава як символ волі. Та воля пахла "живою вільгістю", "міцним настоєм лугових трав і молодого сіна". Не було насильства. Кінь відбивав чіткий ритм, він біг так, ніби наздоганяв самого себе, "розсипаючи по крутій шиї густу білу гриву". Некошена трава стелилася під його ногами, мокрі мітлиці лоскотали груди, а темно-зеленим хвилям, дається, не було кінця. Радість п'янила: він був сам-самісінький, а навкруги — мовчазна трава. Ось кінь заржав, бо не мав сил стримати свої буйні емоції.
У ці хвилі Шептало "відчував себе так близько й повно із стихією, течією".
Значну роль в оповіданні відіграють пейзажі. Описи мають різні функції, однак більшість з них відповідає настроям героїв.
Скупавшись у затоці, Шептало відчув себе таки сильним, як ніколи. Він знову заіржав, але тепер уже грізно, і пішов напитися... А в душі читача зріло якесь передчуття: починав розуміти, що має щось трапитися. Описи природи підсилюють емоційність і динаміку дії: небо напнулося, тріснуло навпіл. Шептало побачив себе у водянім дзеркалі Він був такий білий, що аж очі щеміло від тієї білизни... Пішов дощ. Кінь від тягарем спогадів уже не йшов, він брів. Щось каменем лягало на груди. Так, він білий кінь, нащадок циркових арен... Але ж Степан хльоскає його батогом, тому що він уже давно не білий. І знову пейзаж, підсилений дієслівними формами: білий кінь сахнувся, у заростях стало темно, мокро й сиротливо... Йому захотілося почути Степанів голос... Він дорікав себе за те, що втратив гордість, але його вабило села і... владна Степанова рука. А ще він ке хотів білим з'являтися перед інших коней... То тільки гірше зробиш собі. Шептало доходить висновку, що в цьому житті, у середовищі, до якого він уже звик, краще залишатися "сіреньким і покірним". Кінь знав свою білизну, "а про чуже око краще лишитися колишнім", він хлюпнувся в калюжу й покотився по доріжці". Ось тепер став таким, як усі!
Уже за першого періоду літературної діяльності (1837 — 1843) Шевченко написав багато високохудожніх поетичних творів, у яких — поруч версифікаційних і стилістичних засобів народно-пісенної поетики — було й чимало нових, оригінальних рис, що ними поет значно розширив і збагатив виражальні можливості українського вірша (складна і гнучка ритміка, уживання неточних, асонансних і внутрішніх рим, використання цезури й перенесення (анжамбеман), майстерність алітерацій, звукової інструментації та поетичної інтонації, астрофічна будова вірша тощо). Новаторство прикметне й для Шевченкових епітетів, порівнянь, метафор, символів та уособлень. Керуючись власним художнім чуттям і не оглядаючись на панівні тоді літературні канони, Шевченко знаходив відповідну поетичну форму для втілення нових тем та ідей, які підказувала йому тогочасна дійсність. Одним словом кажучи, Тарас Шевченко спочатку наслідував найкращі зразки народно-поетичної творчості. Скажімо, перші його твори написані коломийковим віршем, що чітко вказує на зв'язок із українською народно-пісенною творчістю, насамперед із піснями, які виконувалися у жанрі коломийки.
До ранньої творчості Шевченка належать балади «Причинна» (1837), «Тополя» (1839) й «Утоплена» (1841), що мають виразне романтичне забарвлення. Своєю фантастикою й основними мотивами вони близькі до народної поезії. Поетичним вступом до «Кобзаря» (1840) був вірш «Думи мої, думи мої», у якому, висловлюючи свої погляди на відношення поезії до дійсності, Шевченко підкреслив нерозривну єдність поета зі своїм народом. Із цим віршем тематично споріднена поезія «Перебендя», у якій відобразилися думки молодого Шевченка про місце поета в суспільстві. Особливе місце серед ранніх творів Шевченка посідає соціально-побутова поема «Катерина» — хвилююча розповідь про трагічну долю української дівчини, яку знеславив московський офіцер. У розвитку подій цей ліро-епічний твір відзначається високою драматичною напруженістю. Визвольна боротьба українського народу проти загарбників і поневолювачів є основним мотивом у таких ранніх творах Шевченка, як «Тарасова ніч» (1838), «Іван Підкова» (1839), «Гайдамаки» (1841), «Гамалія» (1842). У поемах «Іван Підкова» і «Гамалія» Шевченко оспівав героїчні походи українського козацтва проти турків. Поеми «Тарасова ніч» і «Гайдамаки» змальовують різні моменти боротьби українського народу проти польського панування. Історично-героїчна поема «Гайдамаки» є вершиною революційного романтизму Шевченка.
Драма «Назар Стодоля» (1843), створена на межі першого і другого періоду творчості Шевченка, є новим явищем в українській драматургії. Зображені в ній події відбуваються у XVII столітті біля Чигирина. Розвиток дії подано в романтичному дусі, проте в п'єсі переважають риси реалістичного відтворення дійсності. Етнографічно-побутові картини увиразнюють історичний колорит. Сценічні якості драми забезпечили їй великий успіх, і вона досі входить до репертуару українських труп. На тему Шевченкової п'єси Костянтин Данькевич написав однойменну оперу (1960).
Объяснение: