Розкрий ставлення до слів Мартина Борулі "Якби ви знали, як-то хочеться бачить вам хорошими людьми, щоб ви не черствий хліб їли... Якби -то знали... Тоді б ви зрозуміли, що батьки не вороги вам..." Сформулюйте тезу, наведіть 1 приклад з п'єси "Мартин Боруля", один - із власного життя. Не забудьте про висновок
— Ходім і ми скотім бабу собі. Баба і каже:
— Нащо тобі баба? Баба у тебе є, а коли то є, то скотім собі дитинку.
— Ну, ходім скотім. Чи дитину, то й дитину.
Пішли і давай дитину котить. І скотили, і давай дитині ніжки робить і ручки, голову, вуха, рот — усе поробили.
І як зробили вони усю дитину, стала шкіра дитячі обтягаться, стала вона личком вертіти. Дід і баба радіють: ось у нас буде дитинка, вже, слава Богу, рухається.
Через певний час стала дитинка ходить і балакать.
Дівчинка. І дав дід ім'я: Сніжниця.
Живе вона, росте не по годинах, а по хвилинах. За п'ятнадцять день стало півдівки і проворна така! Зве діда дідом, а бабу бабою. Вони нею утішаються. І біла вона, як сніг. І волосся, і лице так як папір білі. Сусідні дівчата познайомились і бігають до неї гулять, і вона бігає до їх.
Після великодніх свят, як сонце пішло вище, тепло, так вона як на сонці стала потавать, і ховається вона у холодок.
І дожила вона до Купала Івана. Наплели дівчата вінки і наклали вогнище у березі і просять у діда і у баби Сніжниці стрибать через вогонь і співать.
— Ну, Сніжниця, бери і ти за нами!
Розігналася Сніжниця за ними І, як збігла на вогонь, так тільки і бачили. Вона там і розтопилась.
Прийшли дівчата до діда і до баби й кажуть, що Бог зна, де їхня Сніжниця і ділась.
Так і дід і баба як були, так і зостались.
І вже зовсім нового Енея зустрічаємо під час ворожнечі з Тур- ном. Це вже людина, яка пройшла через війну і не з чужих вуст знає про всі її страхіття: Еней ту бачив страшну тучу, Що на його війна несла; В ній бачив гибель неминучу І мучивсь страшно, без числа. Герой з гідністю проходить випробовування війною. Автор згадує всі найкращі риси характеру Енея: він «сумує о війні», не прикривається своїм високим положенням («мов праний, на піску улігся»), виявляє волелюбність («І лучче очкуром вдавлюся, ніж Турнові я покорюся»). На полі бою ватажок не ховається за спинами козаків, а виявляє надзвичайний героїзм і показує приклад іншим. Це вже справжній козак, якого можна порівняти з героями давнини. Саме таким Еней мені і подобається: щирий, хоробрий, мудрий, здатний постояти за свою честь і честь свого народу. Але ще більше подобається мені його прагнення миру, розуміння, що мир — це найголовніше в світі.