Відповідь: Оповідання- це невеликий за обсягом прозовий твір, у якому зображувалась одна або дві події.Ми читали такі оповідання Антон Павлович ЧЕХОВ. «Хамелеон», «Товстий і тонкий» , Джек Лондон «Жага до життя»,
2 рівень: 1. Хамелеон – це ящірка, яка, пристосовуючись до змін навколишнього середовища, змінює колір.Така саму поведінку ми бачимо у нашого героя поліцейського наглядача Очумєлова.Він аби догодити іншим підлаштовується за обставинами в той чи інший момент. 2. В самих екстримальних ситуація наш Головний(Безім'яний)герой не здається,він кидає золото,аби вижити(хоча ми розуміємо,що золото це все,заради нього люди йшли на смерть),він вибирає життя,доки його "друг"-кинув його.Здавалось би що,який сенс йти далі?На його шляху трапляється пустеля-яка підкреслює його самотність,голодний вовк та стан здоров'я.
високий рівеньХамелеонство - це пристосування до життєвих обставин.Очумєлов хоче створити видимість добросовісної служби, коли йде через базарну площу. «За ним ступає рудий городовик з решетом, ущерть повним конфіскованим aґpycoм». Поліцейський наглядач намагається розібратися в «заплутаній справі Хрюкіна». «Він коливає» повітря, загрожує «мерзотникам» штрафом, але незабаром дізнається, що порушник спокою — жалюгідний песик -— належить генералові Жигалову. Тут же Очумєлов міняє тон, звинувачуючи напівп’яного Хрюкіна в усіх гріхах. Очумєлов ще не раз поміняє свою точку зору, а читачі здогадаються про внутрішню бурю, що тривожить поліцейського наглядача, по короткій фразі: «Здійми-но, Єлдирін, з мене пальто» або: «Надінь-но, браток Єлдирін, на мене пальто».Ми всі бачимо як він хоче підлизатися і бреше для цього,тому йому знову і знову приходиться брехати.В повсякденому житті таке є і буде.Невже ви ніколи не підлизувалась до когось,чи змінювали свою думку залежно він становища?От-от,я вважаю що "хамелеонство"-це простими слова підлизування і брехня.
У 1882 р. редакція львівського журналу. «Зоря» оголосила конкурс на кращий історичний твір. І. Франко, який на той час перебував під впливом історичних романів Вальтера Скота, також узяв участь у цьому конкурсі. Так з’явилася героїко-романтична історична повість «Захар Беркут». Збереглося мало документів, які свідчили б про життя й побут давніх українців, тому автор спирався переважно на народні перекази та легенди. На матеріалі життя й побуту Тухольської громади XIII ст. письменник спробував змоделювати ідеальне суспільство, де переважають моральні цінності та високі ідеали. Він хотів показати, що гармонійне життя людей виправдане історією, що суспільство, у якому існує рівноправність, витримає будь-які випробування.
Мешканці села Тухля — відважні, сміливі, винахідливі, кмітливі, дружні. Вони люблять свій край — оцей невеликий клаптик гірської місцевості, цінують свободу й незалежність, воліють краще вмерти, ніж потрапити в полон. Головні герої повісті також ідеальні. Це і сміливий відчайдушний лицар Максим Беркут, який ладен до останнього битися з ворогами, аби захистити рідне село. Він готовий навіть прийняти смерть, бо на зраду не здатен. Це й красуня Мирослава, яка заради порятунку громади йде на конфлікт із батьком, фактично стає по другий бік барикади, стає вірною соратницею Максима й Захара Беркутів.
Але найбільше враження справляє образ мудрого вождя тухольців — дев’яносторічного Захара Беркута: «Високий ростом, поважний поставою, строгий лицем, багатий досвідом життя, Захар Беркут був правдивим образом тих давніх патріархів, про яких говорять нам тисячолітні пісні та перекази». Він уже немолодий, але ще сильний, міцний, суворий, але справедливий. Його основним життєвим покликанням є праця на користь народу: «Життя лиш доти має вартість, доки чоловік може допомагати іншим». Бажаючи бути корисним іншим, Захар ще змолоду навчився лікувати рани й завдяки цьому рятував життя своїх односельців. У важкі часи для громади Захар Беркут виявляє себе як мудрий, сміливий вождь: дає завдання тухольцям не відбити, а розбити монголів. І сам бере в цьому найактивнішу участь, а потім Захар приймає хитре рішення про затоплення ворогів. Тухоль-ці були врятовані!
Захар Беркут — батько вісьмох синів. Усі вони шановані люди, гідні свого батька. Мене вразило те, що Захар, як біблійний герой, був готовий пожертвувати сином Максимом задля загального добра. Цей факт, на мою думку, не свідчить про те, що Беркут був бездушним і байдужим батьком. Швидше навпаки — вчинок показує нам жертовність і патріотизм вождя, адже на його плечах відповідальність за чужих дітей, про яких він повинен подумати в першу чергу. Перед смертю Захар Беркут бачить перемогу справи, якій віддав своє життя. Його виступи перед тухольською громадою сповнені переконливістю й життєвою мудрістю. Він закликає тухольців триматися разом, незламно стояти один за одного, щоб ніяка ворожа сила не змогла їх здолати.
Хочу зауважити, що твір також показує патріотизм українського народу, його бажання бути вільним і незалежним. Ми, нащадки, також повинні до цього прагнути. Ідеальний керівник громади, показаний в образі Захара Беркута, може бути прикладом для сучасних політиків, які, на жаль, часто забувають про громадське та думають лише про особисте.
Відповідь: Оповідання- це невеликий за обсягом прозовий твір, у якому зображувалась одна або дві події.Ми читали такі оповідання Антон Павлович ЧЕХОВ. «Хамелеон», «Товстий і тонкий» , Джек Лондон «Жага до життя»,
2 рівень: 1. Хамелеон – це ящірка, яка, пристосовуючись до змін навколишнього середовища, змінює колір.Така саму поведінку ми бачимо у нашого героя поліцейського наглядача Очумєлова.Він аби догодити іншим підлаштовується за обставинами в той чи інший момент. 2. В самих екстримальних ситуація наш Головний(Безім'яний)герой не здається,він кидає золото,аби вижити(хоча ми розуміємо,що золото це все,заради нього люди йшли на смерть),він вибирає життя,доки його "друг"-кинув його.Здавалось би що,який сенс йти далі?На його шляху трапляється пустеля-яка підкреслює його самотність,голодний вовк та стан здоров'я.
високий рівеньХамелеонство - це пристосування до життєвих обставин.Очумєлов хоче створити видимість добросовісної служби, коли йде через базарну площу. «За ним ступає рудий городовик з решетом, ущерть повним конфіскованим aґpycoм». Поліцейський наглядач намагається розібратися в «заплутаній справі Хрюкіна». «Він коливає» повітря, загрожує «мерзотникам» штрафом, але незабаром дізнається, що порушник спокою — жалюгідний песик -— належить генералові Жигалову. Тут же Очумєлов міняє тон, звинувачуючи напівп’яного Хрюкіна в усіх гріхах. Очумєлов ще не раз поміняє свою точку зору, а читачі здогадаються про внутрішню бурю, що тривожить поліцейського наглядача, по короткій фразі: «Здійми-но, Єлдирін, з мене пальто» або: «Надінь-но, браток Єлдирін, на мене пальто».Ми всі бачимо як він хоче підлизатися і бреше для цього,тому йому знову і знову приходиться брехати.В повсякденому житті таке є і буде.Невже ви ніколи не підлизувалась до когось,чи змінювали свою думку залежно він становища?От-от,я вважаю що "хамелеонство"-це простими слова підлизування і брехня.
Пояснення:
У 1882 р. редакція львівського журналу. «Зоря» оголосила конкурс на кращий історичний твір. І. Франко, який на той час перебував під впливом історичних романів Вальтера Скота, також узяв участь у цьому конкурсі. Так з’явилася героїко-романтична історична повість «Захар Беркут». Збереглося мало документів, які свідчили б про життя й побут давніх українців, тому автор спирався переважно на народні перекази та легенди. На матеріалі життя й побуту Тухольської громади XIII ст. письменник спробував змоделювати ідеальне суспільство, де переважають моральні цінності та високі ідеали. Він хотів показати, що гармонійне життя людей виправдане історією, що суспільство, у якому існує рівноправність, витримає будь-які випробування.
Мешканці села Тухля — відважні, сміливі, винахідливі, кмітливі, дружні. Вони люблять свій край — оцей невеликий клаптик гірської місцевості, цінують свободу й незалежність, воліють краще вмерти, ніж потрапити в полон. Головні герої повісті також ідеальні. Це і сміливий відчайдушний лицар Максим Беркут, який ладен до останнього битися з ворогами, аби захистити рідне село. Він готовий навіть прийняти смерть, бо на зраду не здатен. Це й красуня Мирослава, яка заради порятунку громади йде на конфлікт із батьком, фактично стає по другий бік барикади, стає вірною соратницею Максима й Захара Беркутів.
Але найбільше враження справляє образ мудрого вождя тухольців — дев’яносторічного Захара Беркута: «Високий ростом, поважний поставою, строгий лицем, багатий досвідом життя, Захар Беркут був правдивим образом тих давніх патріархів, про яких говорять нам тисячолітні пісні та перекази». Він уже немолодий, але ще сильний, міцний, суворий, але справедливий. Його основним життєвим покликанням є праця на користь народу: «Життя лиш доти має вартість, доки чоловік може допомагати іншим». Бажаючи бути корисним іншим, Захар ще змолоду навчився лікувати рани й завдяки цьому рятував життя своїх односельців. У важкі часи для громади Захар Беркут виявляє себе як мудрий, сміливий вождь: дає завдання тухольцям не відбити, а розбити монголів. І сам бере в цьому найактивнішу участь, а потім Захар приймає хитре рішення про затоплення ворогів. Тухоль-ці були врятовані!
Захар Беркут — батько вісьмох синів. Усі вони шановані люди, гідні свого батька. Мене вразило те, що Захар, як біблійний герой, був готовий пожертвувати сином Максимом задля загального добра. Цей факт, на мою думку, не свідчить про те, що Беркут був бездушним і байдужим батьком. Швидше навпаки — вчинок показує нам жертовність і патріотизм вождя, адже на його плечах відповідальність за чужих дітей, про яких він повинен подумати в першу чергу. Перед смертю Захар Беркут бачить перемогу справи, якій віддав своє життя. Його виступи перед тухольською громадою сповнені переконливістю й життєвою мудрістю. Він закликає тухольців триматися разом, незламно стояти один за одного, щоб ніяка ворожа сила не змогла їх здолати.
Хочу зауважити, що твір також показує патріотизм українського народу, його бажання бути вільним і незалежним. Ми, нащадки, також повинні до цього прагнути. Ідеальний керівник громади, показаний в образі Захара Беркута, може бути прикладом для сучасних політиків, які, на жаль, часто забувають про громадське та думають лише про особисте.
Читать полностью: http://tvori.com.ua/povist-pro-zhittya-davnix-ukranciv-zaxar-berkut/#ixzz4Trnb0lTQ