за змістом прочитаних розділів казки ,,незвичайні пригоди алі в країні недоладії" встанови причини і наслідки подій, що відбувалися. наведи приклади із власного життя, як діє ,,закон" причини й наслідки. 30
Вид лірики — громадянська. Жанр — ліричний вірш. Провідний мотив твору — письменниця звертається до музи за порадою, як жити, коли навколо самі пущі, кручі, темні води, шляхів нема, поплутані стежинки йдуть у безвість. Римування: білий вірш. Віршовий розмір: п’ятистопний ямб. Композиція твору. Твір побудовано у вигляді великого монологу, наповненого риторичними питаннями та риторичними окликами. Вірш зримо поділяється на чотири частини, яким можна дати заголовки із тексту: 1. «Стій, серце, стій! не бийся так шалено». 2. «Дивись: навколо нас великі перелоги…» 3. «Куди мені податись у просторі?» 4. «Барвисті крила широким помахом угору здійнялись…» Образи твору. Вірш має виразно автобіографічний характер, а тому в ньому головний образ — це сама поетеса. У творі згадується муза, яка має спрямувати творчість поетеси, стук сокири в пущі, орлиний клекіт, камінь, що зривається з кручі й падає у воду зневіри, викликаючи круги тремтячі. «То be or not to be?..» ХУДОЖНІ ЗАСОБИ: епітети: «порожній простір», «муза винозора», «очі безсмертні», «великая порада», «великі перелоги», «поплутані стежинки», «дикі пущі», «високі кручі», «темні, тихі води», «орлиний клекіт», «круг тремтячий», «дикі нетрі», «простор безмежний», «ясна блискавиця», «золотий вінець», «барвисті крила»; метафори: «не літай так буйно», «не бий крильми», «стежинки йдуть на безвість», «тихі води все стоять мовчазно», «з ліри скувати рало», «струнами крила прив’язати», «в диких нетрях пробивать дорогу», «вхопити з хмари ясну блискавицю», «злинути орлицею високо», «зірвати з зірки золотий вінець», «запалати світлом опівночі»; риторичні звертання: «стій, серце, стій», «вгамуйся, думко», «ти, музо винозора, не сліпи», «скажи мені, пораднице надземна», «мовчиш ти, горда музо», «о чарівнице, стій»; асонанс: «і дикі пущі, і високі кручі, і темні, тихі води»; порівняння: «світло миттю згасне, як метеор», «я впаду, неначе камінь».
Моя майбутня професія буде дарувати людям радість та красу. Все тому, що я вирішила стати перукарем. Коли я освою цю чудову професію, то стану робити людям модні стрижки та стильні зачіски, щоб вони добре виглядали. Навчуся створювати також складні вечірні та весільні зачіски для жінок і дівчат. Я хочу стати настільки досвіченим майстром, щоб безпомилково визначати, яка зачіска людині до лиця. Я хочу вміти все, що робить перукар: акуратно стригти, завивати та випрямляти волосся, нарощувати локони, фарбувати волосся в різні кольори, робити мелірування, стильну укладку! Взагалі, щоб перерахувати всі вміння стиліста, не вистачить і сторінки. Все це - ціле мистецтво! До того ж перукар повинен дбайливо поводитися з чужим волоссям, доглядати за ним. Наприклад, правильно визначати пропорції фарби для освітлення, щоб потім не випадало волосся. Хороший перукар здатний зробити зовсім непоказного клієнта таким привабливим, що його важко буде впізнати. А може, людина просто хоче оновити свою зовнішність, стати більш сучасниою, змінити імідж. Або клієнт стиліста - це «зірка», яка виступає на сцені і повинна завжди дивувати глядачів своїми неперевершеними зачісками. І перед перукарем стоїть складне завдання: підказати клієнтові найкращий варіант зачіски, змоделювати її та якісно виконати, ні в якому разі не зіпсувавши зовнішність людини. Я сподіваюся, що стану таким стилістом, що люди завжди будуть виходити з мого перукарського салону з усмішкою та в гарному настрої, милуючись собою в дзеркалі. Значить, вони прийдуть до мене ще, і мій труд буде гідно ними винагороджуватися. Мій вибір професії такий, тому що я хочу мати творчу роботу та створювати своїми руками красу. А ще робити людей навколо красивішими та впевненішими в собі.
Жанр — ліричний вірш.
Провідний мотив твору — письменниця звертається до музи за порадою, як жити, коли навколо самі пущі, кручі, темні води, шляхів нема, поплутані стежинки йдуть у безвість.
Римування: білий вірш.
Віршовий розмір: п’ятистопний ямб. Композиція твору. Твір побудовано у вигляді великого монологу, наповненого риторичними питаннями та риторичними окликами. Вірш зримо поділяється на чотири частини, яким можна дати заголовки із тексту:
1. «Стій, серце, стій! не бийся так шалено». 2. «Дивись: навколо нас великі перелоги…» 3. «Куди мені податись у просторі?»
4. «Барвисті крила широким помахом угору здійнялись…»
Образи твору. Вірш має виразно автобіографічний характер, а тому в ньому головний образ — це сама поетеса. У творі згадується муза, яка має спрямувати творчість поетеси, стук сокири в пущі, орлиний клекіт, камінь, що зривається з кручі й падає у воду зневіри, викликаючи круги тремтячі. «То be or not to be?..»
ХУДОЖНІ ЗАСОБИ:
епітети: «порожній простір», «муза винозора», «очі безсмертні», «великая порада», «великі перелоги», «поплутані стежинки», «дикі пущі», «високі кручі», «темні, тихі води», «орлиний клекіт», «круг тремтячий», «дикі нетрі», «простор безмежний», «ясна блискавиця», «золотий вінець», «барвисті крила»;
метафори: «не літай так буйно», «не бий крильми», «стежинки йдуть на безвість», «тихі води все стоять мовчазно», «з ліри скувати рало», «струнами крила прив’язати», «в диких нетрях пробивать дорогу», «вхопити з хмари ясну блискавицю», «злинути орлицею високо», «зірвати з зірки золотий вінець», «запалати світлом опівночі»;
риторичні звертання: «стій, серце, стій», «вгамуйся, думко», «ти, музо винозора, не сліпи», «скажи мені, пораднице надземна», «мовчиш ти, горда музо», «о чарівнице, стій»;
асонанс: «і дикі пущі, і високі кручі, і темні, тихі води»;
порівняння: «світло миттю згасне, як метеор», «я впаду, неначе камінь».