1. Позначте речення, що відповідає такій характеристиці: складне речення з різними типами синтаксичного зв’язку (сполучниковим і безсполучниковим) А Ріка налітала на камінні зубці, поміж яких застряв дуб-велет, а потік спадав униз, де також стриміли камені. Б Не зневірся, не впади у відчай: вир не вкрутить, хвиля не знесе. В Вже вечір тіні склав у стоси, за обрій котиться курай, і дальні пахнуть сінокоси, і дальній пахне рідний край. Г Якщо не можна вітер змалювати, прозорий вітер на ясному тлі, змалюй дуби, могутні і крислаті, котрі од вітру гнуться до землі. Д Іду, дивлюсь: мій край, моя земля, сміються в небі золотому річки, і села, і поля. 2. Двокрапку треба поставити між частинами безсполучникового речення (розділові знаки пропущено) А Поплив би я на той бік човна не дають. Б На білу гречку впали роси веселі бджоли одгули. В Сонце впало на сизу хмару обрій полум’ям запалав. Г А вранці осінь встане в косі янтарній нитка сивини. Д Мені снилось мельник я у старому млині. 3.4,5,6. Установіть відповідність Вид підрядного речення 1 означальне 2 з’ясувальне 3 обставинне причини 4 обставинне місця А Мені було байдуже, де вони отримували цю інформацію. Б Туди, де образи кохані, душа окрилена летить. В Ясени, ясени, бачу вас за селом край дороги. Г Вогонь був таким, що в повітрі снаряди зустрічалися зі снарядами. Д Прокинувся від того, що в хаті стало видно, як удень. 7.Складносурядне речення утвориться, якщо серед варіантів продовження речення «Опівдні насунулися хмари…» обрати А заступивши темрявою небо. Б і зависли над молодими садами. В які змусили все живе зачаїтися. Г і ринула стоголоса злива. Д пішов густий літній дощ. 8. Позначте складнопідрядне речення з підрядним означальним А Рідну пісню треба захищати так, як захищають рідний край. Б А доки є пісня, нікому не вдасться захмарити небо моєї душі. В Духовність – озонова пелюстка, що так бережно огортає планету й не дає зруйнувати життя. Г Народе мій, як добре, що ти у мене є на світі. 9,10,11.12. Установіть відповідність між характеристикою речення та прикладом. 1складнопідрядне реченню 2складносурядне речення 3складне безсполучникове речення 4складне речення з різними видами зв’язку АСонце блищить і горить, гаї зеленіють, садки зацвітають. БТи до мене прийшла не із казки чи сну, і здалося мені, що стрічаю весну. ВПогода стояла тепла й сонячна, так що шибки на вікнах аж миготіли. ГНебо вже геть розмерзлося, і тепер його було видно наскрізь. ДТонуть у золоті принадн закликають усе в степу до спокою.
Українці – народ, який дуже чутливо ставиться до всього “свого”. Особливо це стосується дому – своєї маленької Батьківщини. Її люблять, нею пишаються і нікому не дадуть образити поганим словом. Але ж не всі такі. І не всі розуміють цю дивну любов. І навіть якщо говорити не тільки про любов до Батьківщини, але й просто про любов до свого. Але чому так? Чому для одних своє – це щось особливе, сокровенне, надзвичайно цінне, а для інших – це щось звичайне і буденне?
Окрім своєї маленької (або і великої, чому ні?) Батьківщини, люди часто вважають “своїми” якісь звички, знання, поради і вислови. Часто можемо чути: “О, це він від мене взяв”, або “Ти цим у свого татуся”, “Донечка пече пироги як я – завжди смачно!”. Чому нам так важливо щось присвоїти? А тому, що вважаємо це своїм надбанням, скарбом і деякою особливістю і дуже тішимось, коли знаходимо однодумців, які теж вважають щось суто своїм.
Але коли знаходимо того, хто скаже: ” А чому твоє? Я це і від Михайла чув”, “Ну і що, я теж таку колекцію в дитинстві мав, але потім віддав сусідському хлопчику”, то це дошкуляє нам, а іноді й боляче ранить. Наші цінності, наше “своє” хтось бере і отак запросто знецінює. Ми починаємо захищати “своє” і наштовхуємось на ще більшу стіну непорозуміння.
Щоб не ставалося конфліктів інтересів, непорозумінь, які іноді зовсім легко розв’язати, варто зрозуміти, що “своє” – воно тільки для нас “своє”, а для іншого воно вже “чиєсь”. Звучить дивно, але це насправді так і усвідомлюється воно десь на підсвідомості. Оце “своє”, рідне ми осмислюємо і відчуваємо не так, як хтось інший, ми вкладаємо свій сенс. Але ж не варто забувати і про “чиєсь”, бо для когось оце “чиєсь” і є “своє”. Виходить якась плутанина між “своє” і “чиєсь”. Та це лише на словах. На підсвідомому рівні ми розуміємо всі відтінки цих явищ.
Тому, коли починаємо відстоювати або нахвалювати “своє”, пам’ятаймо, що своє рідне – своєрідне.
Объяснение:
У житті кожної людини є місце мрії. Мрія – це така річ, яка змушує людину рухатися вперед, працювати над собою, ставати краще, робити звершення. І все це лише для того, щоб у кінцевому підсумку досягти своєї мрії. Чоловік, який має мрію, насправді виглядає навіть краще, ніж той, хто її не має. У людини, яка має мрію, горять очі, вона виглядає живою і активною. При погляді на неї стає чітко зрозуміло, що ця людина дійсно знає, навіщо живе, і яке у неї призначення на цій Землі. Іноді це дуже важливо.
Я не є винятком з цього правила, і я теж мрію. Іноді буває так, що я починаю замислюватися про свої мрії, малювати картини власного успіху в своєму розумі. Деколи трапляється так, що це займає надто багато часу, тому що я вже відчуваю, що замріявся і що пора нарешті займатися більш важливими справами на шляху досягнення та реалізації мрії. Варто відзначити, що нічого поганого в тому, що я мрію, насправді немає. Я переконаний, що коли людина мріє, уявляє собі образи свого майбутнього успіху, вона насправді наближає цей успіх до себе, робить його більш вірогідним і досяжним. Саме з цієї причини я настільки активно мрію.
Звичайно, я чудово розумію, що мрії не збудуться самі по собі, необхідно робити щось на шляху до того, щоб вони збулися. Але я знаю, що потрібно для цього робити. Перш за все, треба не тільки мріяти, але і багато працювати. Праця – це основа людського життя, завдяки праці людина істотно відрізняється від тварин, інших істот і тому подібного. Саме праця прикрашає людину, а не сам факт мрії. Праця є прямим шляхом до того, щоб мрія збулася і стала реальністю, а тому, якщо ви мрієте і тільки, знайте, що без праці мріям вашим ніколи не реалізуватися.