2. Прочитайте текст мовчки. Сформулийте і залишить головну думку. Назвіть Складнопідрядні речення, визначте вид підрядно. Я хочу запевнити нас, що читання художньої літератури, читання для задоволення є однією з найважливіших речей у житті людини, Як автор художніх текстів я зацікавлений, щоб люди читали худ м. ню літературу. Художня проза - 1е те, завдяки чому ви починаете відчувати речі, відвідувати досі не знані місця і світи. Читания ру- вива емпатію, яка збирае, людей разом і не дає змоги поводитися їм як самозакоханим одинакам. Перевага літератури полягає також у тому, що, показуичи вам інший світ, шона збагачує вас інформа. цією. Сьогодні кожному варто пам'ятати, що інформація в наш час має ціну. Це надзвичайно важливо в ситуації, коли ви, шукаючи роботу, готуєте резюме. Читання книг - це іб навчатися в тих, кого більше немає з нами. Якось Альберта Ейнштейна запитали, як можна зробити дітей розумнішими. Учений відповів просто й мудро, що для цього необхідно читати їм казки (За Н. Гейманом).
Скажу відверто, мені довподоби Новий рік, що спокушає своїми мандаринками, подарунками, малюванням морозних візерунків. Цьогоріч не радію сильно, що пов'язано з відсутністю снігу. Надворі досить холодно, так що я палю у грубці. Як не крути, а свято наближається. Я чекатиму його, хоч би довго довелося чекати.
У Києві дітлахи ліплять снігову бабу, мов ніколи раніше цього не робили. Так вони чекали на сніг. Я святкуватиму вдома у сімейному колі, про що повідомила друзів заздалегідь.
На Новий рік є можливість перепочити від навчання, яке вже трохи набридло. Проте я не розслабляюся, бо необхідно опрацювати навчальний матеріал наступного семестру. Відсвяткую так, щоб була користь і радість.
Я вважаю, що яскраві моменти створюємо ми - люди. Тому яскраве запам'ятовується найкраще. Це ті моменти, заради яких варто жити: незабутні дитячі враження від сонячного лоскотання, жалючої кропиви, духмяних квітів і трав, легенького вітерцю під час купання у річці; злети і падіння шкільного періоду; подорожі світом.
Час від часу я пригадує все, що зі мною були. Це доволі цікавий процес. Перебираю світлини свого життя так, ніби гортаю їх за до планшета.
Отже, творцями митей є ми самі. Якщо ми не пригадуватимемо минулого, ми не матимемо майбутнього. Наостанок скажу словами Ліни Костенко: "І час летить, не стишує галопу (...) А ми живі, нам треба поспішати".