535 1. Спишіть спочатку речення, у яких є дієслова дійсного потім - умовного, а потім - наказового. Підкресліть дієслова як члени речення. У яких дієслова можна визначити час?
ответ:Кажуть, що природа мовчить та не вміє розмовляти. Але це не так. Приходиш до лісу і чуєш, як тріскотять старі дерева, як віє вітерець, як хрустить під ногами гілля. Все це – мова землі. А як приємно восени почути, як шумить листячко, як накрапує дрібний дощик. Такі звуки – спів природи. Вона ніби промовляє до людей. Природа то хоче полаятись за недбале ставлення, то подякувати за те, що ми є. Звуки природи надихають, єднають нас із нею. Послухаєш її мову і здається, що ти – частинка всього всесвіту.
що потрібно для того, щоб називатися людиною? одні скажуть – бути чесним і порядним, інші – мати багато грошей, треті й зовсім скажуть, що для цього нічого не потрібно, бо вони мають руки, ходять на ногах, а це вже й так людина, а з малої чи великої літери – яка різниця? але різниця є, і дуже велика, адже від тварин ми відрізняємося не тільки анатомічними ознаками, і навіть не розвиненим інтелектом, а й людяністю.
для того, щоб стати людиною з великої літери, треба бути справедливим, чесним і добрим. однак головне, на мій погляд, – це любов до ближнього. адже добре відомо: щоб до тебе ставилися так, як ти хотів би, треба так само ставитися й до інших. а це означає, що треба постійно пам’ятати: завжди поряд є люди, яким, можливо, потрібна і співчуття. може, саме від вас ці люди сподіваються отримати , можливо саме від вас вони потребують співчуття. тому десять разів подумайте, перш, ніж відвертатися від людини: ви теж бували чи коли-небудь опинитеся в ситуаціях, коли буде необхідна добра порада або просто ласкавий погляд.
може хтось спостерігав, як кішку, на яку на вулиці собаки, сміливо і дружно захищають інші кішки, проти суперника, набагато сильнішого за них, і не роздумуючи над цим. та якщо тварини захищають одна одну, то чому ж люди часто залишаються байдужими до нещасть інших, навіть до нещасть своїх близьких?
радує те, що це скоріше виключення, ніж правило. бо і в реальному житті, і в літературі є багато прикладів справжньої самопожертви заради щастя і свободи інших. це і славетні сини запорізького козацтва, і прогресивні діячі часів молодої радянської україни, і герої великої вітчизняної війни, і наші сучасники, які відстоюють право нашої країни рухатися шляхом незалежності та свободи, шляхом розвитку та європейської інтеграції.
не обов’язково шукати приклади людяності серед відомих історичних постатей, можна просто уважно озирнутися навколо, придивитися до своїх друзів і близьких, зазирнути у свою власну душу. саме так можна зрозуміти, що істинний безкорисливий подвиг в ім’я людей завжди поруч з нами.
отже, давайте навчимося один одного любити, поважати почуття, думки і прагнення інших людей, давайте за основу свого життя візьмемо правило жити не тільки за державними законами, а й за законами моралі та честі, тими складовими, які основу того, що робить нас людьми з великої літери.
ответ:Кажуть, що природа мовчить та не вміє розмовляти. Але це не так. Приходиш до лісу і чуєш, як тріскотять старі дерева, як віє вітерець, як хрустить під ногами гілля. Все це – мова землі. А як приємно восени почути, як шумить листячко, як накрапує дрібний дощик. Такі звуки – спів природи. Вона ніби промовляє до людей. Природа то хоче полаятись за недбале ставлення, то подякувати за те, що ми є. Звуки природи надихають, єднають нас із нею. Послухаєш її мову і здається, що ти – частинка всього всесвіту.
що потрібно для того, щоб називатися людиною? одні скажуть – бути чесним і порядним, інші – мати багато грошей, треті й зовсім скажуть, що для цього нічого не потрібно, бо вони мають руки, ходять на ногах, а це вже й так людина, а з малої чи великої літери – яка різниця? але різниця є, і дуже велика, адже від тварин ми відрізняємося не тільки анатомічними ознаками, і навіть не розвиненим інтелектом, а й людяністю.
для того, щоб стати людиною з великої літери, треба бути справедливим, чесним і добрим. однак головне, на мій погляд, – це любов до ближнього. адже добре відомо: щоб до тебе ставилися так, як ти хотів би, треба так само ставитися й до інших. а це означає, що треба постійно пам’ятати: завжди поряд є люди, яким, можливо, потрібна і співчуття. може, саме від вас ці люди сподіваються отримати , можливо саме від вас вони потребують співчуття. тому десять разів подумайте, перш, ніж відвертатися від людини: ви теж бували чи коли-небудь опинитеся в ситуаціях, коли буде необхідна добра порада або просто ласкавий погляд.
може хтось спостерігав, як кішку, на яку на вулиці собаки, сміливо і дружно захищають інші кішки, проти суперника, набагато сильнішого за них, і не роздумуючи над цим. та якщо тварини захищають одна одну, то чому ж люди часто залишаються байдужими до нещасть інших, навіть до нещасть своїх близьких?
радує те, що це скоріше виключення, ніж правило. бо і в реальному житті, і в літературі є багато прикладів справжньої самопожертви заради щастя і свободи інших. це і славетні сини запорізького козацтва, і прогресивні діячі часів молодої радянської україни, і герої великої вітчизняної війни, і наші сучасники, які відстоюють право нашої країни рухатися шляхом незалежності та свободи, шляхом розвитку та європейської інтеграції.
не обов’язково шукати приклади людяності серед відомих історичних постатей, можна просто уважно озирнутися навколо, придивитися до своїх друзів і близьких, зазирнути у свою власну душу. саме так можна зрозуміти, що істинний безкорисливий подвиг в ім’я людей завжди поруч з нами.
отже, давайте навчимося один одного любити, поважати почуття, думки і прагнення інших людей, давайте за основу свого життя візьмемо правило жити не тільки за державними законами, а й за законами моралі та честі, тими складовими, які основу того, що робить нас людьми з великої літери.