9. прочитай уривок із повісті. випиши епітети, порівняння, метафори.
«3 острахом і невеселою радістю, що пробивалася крізь усі тривоги, я вискочив на весняну вулицю,
де кожна калюжка тримала в собі клапоть сонця. воно зараз на всі боки мірками розсипало тепло,
розтрушувало проміння, і в ньому так веселіли блакитнаві хатки, наче хтось за х до
танцю. під тинами вже вилазила кропива й дурман, а над тинами набухала й розорилась глеєм
вишнева брость.
Сяючи своєю білизною , мовчазні стовбури зачаровують незримим холодом і пробуджують потяг до прекрасного.Кожна гілочка як би намагається надати зимовий настрій , зачаровуючи своєю тендітною красою. Відчуття , ніби весь світ тепер має такий чарівний білий окрас , сховавшись ніжним кришталевим інеєм. Ліс чарує своєю загадковістю , плавні півтони і примарні тіні здаються розмитими , а нотки смутку про літо, що пішло розчиняються в цьому мовчазному пейзажі.