Будь ласка до ть((
Виділені присудки, де це можна, перетворіть на дієприслівники. дієприслівникові звороти виділіть парними комами.
1. Біжать низько по небу хмарки і волочать за собою тіні по землі.
2. Хлопчина дивиться й дивується.
3. А що коли наступити ногою на тінь і притримати її ?
4. Чи зупиниться хмарка, чи побіжать далі?
5. Хлопець став на тінь, але тінь накрила його, і хмарка побігла далі.
Відповідь:
Я знаю сучасне прислів’я: «Одне добре діло цінніше ста проповідей». Я з цим абсолютно згоден. Мало навчати добру та «читати мораль» іншим. Потрібно ще робити дійсно важливі, корисні для людей справи. А це не всі люди вміють.Наприклад, багато хто з нас співчуває безпритульним тваринам. Ми любимо подивитися в Інтернеті сльозливі картинки з їхніми зображеннями. Але мало хто годує цих тварин, бере їх до хати, лікує або організовує для них притулок.Іноді хороші та добрі слова самі собою стають корисною справою. Наприклад, ваш друг чимось засмучений. А ви втішаєте його, даєте корисні поради, просто розважаєте, дякуєте за все, що він вам зробив хорошого. Але все одно слово не має такої ваги, як добра справа. За гарними словами не завжди стоїть справжній корисний вчинок.Загалом, я вважаю, що доброта - це перш за все діло. До того ж справжній добрий вчинок завжди робиться безкорисливо. Воно чимниться «за порухом душі». Доброта може виявлятися і в малих вчинках, необов’язково у чомусь великому. Наприклад, варто приготувати вечерю втомленій після роботи мамі, захистити слабкого. Або власноруч посадити клумбу у запиленому місті.Доброта дійсно починається з малого. Хоча з часом людина буде здатна творити і великі справи. Як мати Тереза, наприклад, яка допомагала мільйонам бідних та хворих людей.Добрі вчинки приностять радість не тільки оточуючим людям, але і тому, хто їх робить. Без добра життя нещасне. На цю тему в народі існує ще одне прислів’я: «Зле тому, хто добра не робить нікому».
Пояснення:
На деревьях стали появляться первые бледные листочки, чаще идут прохладные дожди, слышны тревожные голоса птиц. Всё это напоминает нам о приближающейся осени. Природа начинает грустить, но всё равно осень — моё любимое время года. С наступлением осени наше село словно переодевается в пёстрый наряд. Ярко - зелёные сарафаны становятся оранжевыми, малино-выми, бордовыми. Нежно - жёлтые березки и ивы завораживают нас своим золотым волшебством. Идёшь по улице, и не хочется заходить домой, что бы не потерять эти чудесные мгновения. Такие золотые дни закончатся очень скоро, с приближением первых заморозков. Немного грустно становится от прощального крика птиц, от густых серых туч, от холодных утренних туманов. Хочется продлить тёплые деньки доброй и щедрой осени, хочется крикнуть: «Подожди, не уходи, побудь с нами ещё!» Но всё - таки есть что - то такое, что напоминает нам об ушедшем лете. За нашим огородом есть большое поле. Деревья вдалеке кажутся маленьким оранжевым пятнышком, а вот трава никак не хочет поддаваться осени. Она сопротивляется изо всех сил, старается оставаться пышной и ярко — зелёной. Мы с братом любим гулять по на-шему полю, ведь здесь такой простор и такая красота! Мои любимые поляны и ручейки я ни за что не променяю на шум-ные городские городские улицы. Мне очень хочется, чтобы как можно дольше продлились эти тёплые осенние деньки, чтобы не было грустных дождей и холодного ветра.