До кожного рядку написати вид односкладного речення. По селу застрибало відлуння цокоту сокири.
Навколо запахло чебрецем і м’ятою.
Напечемо солодкої цибулі, із підчеревини нашкваримо шкварок.
Передсвітанкова весняна тиша рідних полів.
Батьківщину і матір не вибирають.
У тихім сквері серед віт мармурова Венера.
Вузенька вуличка. Стіна, повита хмелем.
У синіх відрах листя лопушине.
Твої спогади світлі, але щемливі.
За вікном жоржини й чорнобривці.
Бережи честь змолоду.
Ночвами моря не перепливеш.
Лупайте сю скалу!
Поспішайте творити добро!
Щозміни норму виконуємо на сто відсотків.
Батьків не вибирають.
Нарешті ремонтують магістраль.
Правди не сховаєш.
Коней на переправі не міняють.
З двох бід вибирають меншу.
День народження святкуватиму пізніше.
Правда неправду перетягне.
Немає пісні без любові.
Держи кишеню і уста замкненими.
Спинися, мить, зіграй сонату вічну!
Весна, і смерть, і світле воскресіння.
По радіо повідомляють про нельотну погоду.
Семеро одного не ждуть.
Дарованому коневі в зуби не дивляться.
Незабаром має світати.
кам’янець-подільська фортеця (antimurale christianitas – форпост християнства) була споруджена для захисту турецького мосту, що є сполучним перешийком між старим містом, укладеним в петлю річки, і “великою землею”.
на підставі археологічних даних на території сучасної фортеці в ix – xii ст. існував дитинець із земляним валом і дерев’яною стіною, що захищає давньослов’янське поселення галицько – волинського князівства.
дерев’яні укріплення були замінені на кам’яні після пожежі на рубежі xii – xiii ст. а вже в 1240 році орди батию (1209 – 1255/1256), правителя улусу джучі (золотої орди), розбивши стіни, увірвалися в місто і знищили його жителів. у наслідку чого більш ніж на сторіччя кам’янець перейшов під владу татаро – монгол.
після поразки татар при синіх водах у 1362 році від війська великого князя литовського ольгерда (літ. algirdas 1296 – 1377) фортеця була передана у володіння племінникам князя – олександру, юрію, борису, костянтину і федору. за правління литовських князів (1363 – 1430) фортеця переживає своє відродження і починає набувати свій неповторний вигляд завдяки пожертвам як дрібних шляхтичів і купців, так і римських пап, які надсилали кам’янцю “милостиню святого петра”.