До ть скласти кінцівку до оповідання погризені капці
Незважаючи на зручність свого лежачка, цього вечора Басік довго не міг заснути. Він намагався пригадати слова свого господаря Назара. «Як же він сказав: «безкоштовний», «безгрошовий»? Ну як, ну як же він сказав, і що це значить?», – постійно подумки перепитував себе пес. А почалось все сьогоднішнього, далеко не найкращого, ранку, коли прокинувшись, господарпомітив, що Басік знову погриз його капці.
Справа в тому, що Басік лише місяць жив у новій родині із Назаром, Ольгою та їх чарівним сином Остапом. Незважаючи на такий короткий період часу, пес вже встиг зіпсувати дві пари капців свого дорослого господаря. «І чому мені говорять, що цього не можна робити? Невже через таку дрібницю вони вирішать повернути мене до притулку, – думав чотирилапий. – І це після стількох чудових ранкових та вечірніх прогулянок, теплих обіймів та веселих вихідних».
Неприємності продовжились під час прогулянки на вигульному майданчику. Поки Басік грався зі своїм маленьким господарем Остапом, до його батька підійшов чоловік. Він почав вихваляти Басіка та задавати дивні питання: «Який у вас швидкий та розумний пес. Давно він у вас? Знаєте, у мене є дочка Вероніка, і ваш пес їй дуже сподобався. Готовий заплатити вам, якщо ви….». Подальшу розмову Басік чув лише уривками, адже Остап побіг до свого однокласника та його собачки по кличці Фоксі. Поводок, прикріплений до нашийника Басіка, потягнув його за маленьким другом. Ось що зміг розчути Басік за гавканням собак та розмовами інших господарів:
«І платити не потрібно, а можна Погризені капці… До притулку… Завтра зранку…», – говорив Назар. А ще було якесь невідоме слово, яке Басік ніяк не міг пригадати: «безкоштовний» чи «безгрошовий».
Вдома пес дуже боявся почути, що його можуть віддати в чужу родину, а може й гірше – до притулку. Тому Басік, навіть не подивившись на третю, і останню, пару капців Назара, пішов до свого лежачка. Маленький Остап побачив сум в очах у хвостатого друга, присів біля нього, обійняв та погладив шерстку.
Басік весь вечір згадував вранішню прогулянку: і підозрілого незнайомого чоловіка, і розмову зі своєю знайомою Фоксі. «Цікаво, Фоксі стверджувала, що знайти нову родину їй до чарівна мисочка в блакитний горошок. А в мене такої немає, і не було. Дивно… А ще вона стверджує, що не гризе капці своїх господарів. Невже вона не так сильно їх любить? Ось я щодня намагаюсь показати своєму господарю, як багато він для мене значить».
Пізно ввечері Остапа покликали батько з матір’ю. Спочатку Басік не хотів йти з хлопцем, щоб не почути гіркої правди. Та трохи подумавши, чотирилапий вирішив, що краще дізнатись все зараз, ніж чекати у невідомості до ранку. Ось що почув хвостатий у кімнаті батьків Остапа. … Складіть продовження розповіді, використовуючи вирази: «і платити не потрібно, а можна погризені капці», «до притулку», «завтра зранку».
Заварити кашу-затіяти якусь неприємну.копітку справу.
Їхати зайцем-їхати без квитка,безкоштовно.
Іти на ви-виступати "війною"проти кого-небудь.
Три кити-основні засади чого небудь.
Замовляти зуби-відвертати увагу,обманювати.
Хоч з-під землі викопай-за будь-яку ціну.
Битися як риба об лід-безрезультатно добиватися чого-небудь важкою працею.
За тридев"ять земель-дуже далеко.
Вавилонське стовпотворіння-повне безладдя,нестримний галас,метушня.
На всі заставки-скільки є сили й вміння.
Зализувати рани-приходити в себе після небезпечної,неприємної ситуації.
Як прекрасно йти тоненькою стрічкою стежини і, забуваючи про все, розчинятися у величній красі лісу! Він ніби то розкриває для тебе свої обійми, і ти завмираєш в німому здивуванні. Тиша захоплює тебе. Ти стоїш непорушно, немов чекаєш чогось. Але налітає вітер, і все відразу оживає. Пробуджуються дерева, скидають з себе сонячне листя - листи Осені і Лісу. Ти чекав їх так довго! Перебираючи кожен листок, врешті-решт, знаходиш лист, адресований лише тобі. Про що думає Ліс? Про що мріє? Вдивляючись в помаранчеві прожилки Кленового листа, можна про все взнати: Ліс пише тобі про Літо з сонцем, яке сміється, і солов'їних трелях, про весну з її першими кольорами, журавлями і квітучими деревами. Про чарівницю-зиму, яка незабаром прийде, накриє Ліс своїм сніговим килимом, і він заблищить на сонці. Поки ж Ліс живе в Осені і радіє кожній миті, не звертає уваги, що пливуть дні, місяці. І Осень змінюється. Вона все частіше сумує і плаче осіннім дощем. А як дивно сидіти в лісі під ялинкою гати за сріблястими краплями! Дощ наповнює ліс неповторною свіжістю. Тобі зовсім не сумно, навпаки - ти радієш, коли раптом бачиш маленькі різноколірні гриби, які непомітно з'явилися під деревом. Твоя душа злітає високо до небес. І це відчуття польоту ти ховаєш глибоко в серці, щоб донести його до наступної Осені, а може, щоб пронести крізь усе життя.
постав будьласка пліз