Поки я був малим, ким я тільки не мріяв бути: і космонавтом, і геологом, і вчителем, і кібернетиком, і біологом, і міліціонером. Ці дитячі захоплення тією чи іншою професією були пов'язані з розповідями дорослих, переглядом "мультиків" або ж художніх фільмів (як мені хотілося бути "ментом" після, однойменного фільму!)
Та ставши на порозі дорослого життя, треба зробити той відповідальний крок, який визначить мою подальшу долю та життєву дорогу. Мій тато — науковець, мама — учителька, кожен із них розповідав про свій фах, показавши як позитивне (обом дуже подобається їхня робота), так і негативне (труднощі, проблеми, які доводиться вирішувати чи стикатися з ними). Вони не вмовляли мене продовжити родинну традицію, вибравши чиюсь фахову лінію. Вони, як і я, — прихильники ідей Григорія Сковороди, зокрема ідеї "сродної праці": людина має себе реалізувати там, до чого найбільше має природного таланту, до чого лежить її душа.
Усі мої однокласники захоплюються комп'ютерними програмами, правда, дехто лише на рівні ігор, але всі одностайні в тому, що це — сучасні технології і без них аж ніяк не можна говорити про якісь досягнення в науці чи техніці. Не заперечую важливості комп'ютерних досягнень, та все ж існує небезпека — за вдосконаленням комп'ютера як би нам не втратити людину. І не даремно виник сучасний вираз: "Комп'ютер забирає душу людини", тому завжди слід пам'ятати, що ми насамперед — люди.
Можливо, саме ці міркування спонукали мене до того, що я вирішив стати психологом, а ще точніше — дитячим психологом. Наш час великого напруження, яке переживають батьки зокрема на роботі, призводить до багатьох проблем, які виникають у дітей під час навчання в школі чи при спілкуванні з ровесниками. Мені здається, що причина саме в тому, що батьки часто не мають часу, аби до своїй дитині у складній ситуації, а дехто й не має особливого бажання. Ось тут би мав прийти на до шкільний психолог, щоб полегшити життя маленькій людині, терпляче пояснюючи життєві явища та ситуації. Це не "грошовита" професія, але вона мені до душі, тому вважаю, що матиму успіх, бо ідею "сродної праці" я хочу втілити в життя.
Объяснение: там де в дужках підкреслила обставина(штрих-пунктир), означення (хвиляста), додаток(пунктир), підмет(риска), присудок(дві риски) і речення пронумеруй
Поки я був малим, ким я тільки не мріяв бути: і космонавтом, і геологом, і вчителем, і кібернетиком, і біологом, і міліціонером. Ці дитячі захоплення тією чи іншою професією були пов'язані з розповідями дорослих, переглядом "мультиків" або ж художніх фільмів (як мені хотілося бути "ментом" після, однойменного фільму!)
Та ставши на порозі дорослого життя, треба зробити той відповідальний крок, який визначить мою подальшу долю та життєву дорогу. Мій тато — науковець, мама — учителька, кожен із них розповідав про свій фах, показавши як позитивне (обом дуже подобається їхня робота), так і негативне (труднощі, проблеми, які доводиться вирішувати чи стикатися з ними). Вони не вмовляли мене продовжити родинну традицію, вибравши чиюсь фахову лінію. Вони, як і я, — прихильники ідей Григорія Сковороди, зокрема ідеї "сродної праці": людина має себе реалізувати там, до чого найбільше має природного таланту, до чого лежить її душа.
Усі мої однокласники захоплюються комп'ютерними програмами, правда, дехто лише на рівні ігор, але всі одностайні в тому, що це — сучасні технології і без них аж ніяк не можна говорити про якісь досягнення в науці чи техніці. Не заперечую важливості комп'ютерних досягнень, та все ж існує небезпека — за вдосконаленням комп'ютера як би нам не втратити людину. І не даремно виник сучасний вираз: "Комп'ютер забирає душу людини", тому завжди слід пам'ятати, що ми насамперед — люди.
Можливо, саме ці міркування спонукали мене до того, що я вирішив стати психологом, а ще точніше — дитячим психологом. Наш час великого напруження, яке переживають батьки зокрема на роботі, призводить до багатьох проблем, які виникають у дітей під час навчання в школі чи при спілкуванні з ровесниками. Мені здається, що причина саме в тому, що батьки часто не мають часу, аби до своїй дитині у складній ситуації, а дехто й не має особливого бажання. Ось тут би мав прийти на до шкільний психолог, щоб полегшити життя маленькій людині, терпляче пояснюючи життєві явища та ситуації. Це не "грошовита" професія, але вона мені до душі, тому вважаю, що матиму успіх, бо ідею "сродної праці" я хочу втілити в життя.
ответ: Уночі(прислівник, обставина), коли(займенник, обставина) з(прийменник) глибин(іменник, обставина) космосу(іменник, означення) проступають(дієслово, присудок) зорі(іменник, підмет), пробиваються(дієслово, присудок) скупим(прикметник, означення) світлом(іменник, обставина) до(прийменник) нас(займенник, додаток), ми(займенник, підмет) відчуваємо(дієслово, присудок), що(займенник, додаток) йдемо(дієслово, присудок) не(частка) просто (частка) по(прийменник) землі(іменник, додаток)—йдемо(дієслово, присудок) по(прийменник) планеті(іменник, додаток)(Речення розповідне, неокличне, складне, складається з трьох нерівноправних частин, поєднаних сполучниками підрядності):
1. Просте, залежне, двоскладне, поширене, повне, ускладнене однорідними присудками;
2. Просте, головне, двоскладне, поширене, повне, неускладнене;
3.Просте, залежне, двоскладне, поширене, повне, неускладнене).
Объяснение: там де в дужках підкреслила обставина(штрих-пунктир), означення (хвиляста), додаток(пунктир), підмет(риска), присудок(дві риски) і речення пронумеруй