Донедавна всі ці люди спілкувались виключно російською або ж суржиком, однак у якийсь момент кожен із них зрозумів: «Хочу перейти на українську». Когось до цього підштовхнула агресія Росії, когось мовна ситуація в країні, а хтось просто усвідомив, що він українець. Чи складно було і що змінилось у житті? Про це вони розповіли Радіо Свобода.Я все життя була російськомовна і української не знала взагалі, тільки українські пісні. Але в 2008 році Росія напала на маленьку Грузію. У мене просто волосся дибки стало від того, що відбувалося. А потім я випадково побачила документальний фільм про те, як там усе було насправді, і зрозуміла, що наступними будемо ми. Я сказала про це своєму чоловікові. Він у мене росіянин, але він відповів, що ніколи в житті Росія не нападе на Україну. Та швидко минули роки, і Росія таки напала. Я запитала його, чи пам’ятає він мої слова, але він не захотів про це говорити.
Я, Григорьев Максим Сергеевич, родился 10 марта 1993 года в г. Москва.С 2000 по 2010 г. обучался в среднеобразовательной школе № 45 г. Москва, 11 классов которой окончил с отличием.С 2010 г. – студент переводческого факультета Московского государственного лингвистического университета, на 4 курсе которого я сейчас обучаюсь.Не женат. Состав семьи: отец — Григорьев Сергей Викторович, частный предприниматель; мать — Григорьева Елена Васильевна, частный предприниматель.Место проживания: г. Москва, ул. Остоженка, 12, кв. 154.23 марта 2013 г.ГригорьевМ.С. Григорьев
отец — Григорьев Сергей Викторович, частный предприниматель;
мать — Григорьева Елена Васильевна, частный предприниматель.Место проживания: г. Москва, ул. Остоженка, 12, кв. 154.23 марта 2013 г.ГригорьевМ.С. Григорьев