Осінь була суха, небо зоряне. Ледве блищала здалека тоненькою смужкою річка, темнів гай. Сонце тільки зійшло. Садок був уже пожовклий. Нога м’яко ступала по опалому листю, шелестячи сухим шелестом. Повітря було напоєне пахощами від того листя. І ці пахощі, і трохи холодне повітря, і червоне ще сонце бадьорили.У невеличкому круглому гайку було так само, як і в садку: жовто і напівмертво. Видно було, що за кілька часу й цього не буде, сніг укриє все, і все буде мертве. Та дарма! Зараз звідусіль віяло свіжістю, бадьорістю, силою. Це мертве віщувало незабаром живе.Те живе, що має прийти, що неодмінно мусить прийти, чулося в усьому: і в цьому свіжому повітрі, і в тому вічноосяйному сонці, і навіть у цьому жовтому листі, що, зогнивши, мусило дати початок новому буйному життю. Ні-ні, це була не смерть, а відпочинок — відпочинок здоровий, свіжий
Посеред дороги діти малювали крейдою (це прислівник)
Неподалік від нашого будинку літали птахи (це прислівник)
В автобусі поруч зі мною стояла жінка (це прислівник)
На клумбі біля тюльпанів дуже близько виросли інші квіти (це прислівник)
Уздовж дороги мене зустрів сіренький котик (це прислівник)
Поверх мене проживають галасливі сусіди (це прислівник)
На футболі я завжди забиваю м'яча мимо воріт (це прислівник)
Збоку мій сусід по парті щось бурмоче під ніс (це прислівник)
Моя кузина подорожує навколо світу (прислівник)
Я так понила кажется так может и не так прощения если не так но я так понила