Нужно подчеркнуть частини мови или просто роспечать каждое слово 1. Мистецтво те було не в сповиточку.
2. Я самотній стою.
3. Ростіть здоровенькі!
4. У ці дні княжна жила в чеканні зустрічі з поетом.
5. Хазяйка працювала статистом у міському Ратхаузі.
6. Море може бути повним і невичерпним.
7. Ви, пане, можете продовжувати говорити.
8. Вона, Малуша, повинна була бути саме такою.
9. Що ж, я ладна була бути останньою, тільки б
дочекатися.
Ця проста та нехитра квіточка росте усюди: у садочках та палісадниках, у парках та на городі. Навіть інколи зненацька з’явиться посеред шумної міської вулиці, нагадавши перехожим про красу природи. А справжній дім та родина ромашки – у великому різнотрав’ї українського поля.
Маленька ромашка не впадає в око великими розмірами, не має пишних «вогняних» пелюсток. Її не одразу помітиш серед пишних лілей, троянд, жоржин та орхідей. Але проста, скромна краса ромашки все одно незрівнянна. Недарма в літературі ця квітка є символом доброти, юності та скромності.
Кругла серединка квіточки радує око яскраво-жовтим кольором. А прямі пелюстки, які оточують її по колу, біленькі та ніжні-ніжні. Ромашка, неначе маленьке сонечко, вбране у білі шати, усміхається до всіх навкруги.
А яка ромашка пахуча! Вийдеш влітку в український степ та обов’язково знайдеш місце, густо заросле ромашками. Тут метушаться мурахи, співають цвіркуни. Зануришся в букет та отримаєш неймовірну насолоду від його медвяного запаху. Ромашка пахне неначе самим життям та самою родючою землею Батьківщини.
Є багато різних видів цієї квітки: ромашка лікарська, садова, польова, пахуча та інші. Іноді – це маленька самотня квіточка на тонкій стеблині, іноді – ціле поле!
Скромна ромашка є щедрою. Вона лікує людей від багатьох хвороб, дарує солодкий нектар, годує мурашок та комашок- «сонечок». А також наповнює навколишній світ радістю життя!
Серед музеїв столиці особливий інтерес викликає національний історичний заповідник Софійський музей. Збудований як головний храм Русі, Софійський собор був у давнину політичним і культурним центром держави. Він немовби символізував могутність і велич Русі, силу і владу київського князя, тріумф християнської релігії. У Софії відбувалися собори руських єпископів, тут ставили на велике князювання і позбавляли князівства, приймали послів. Звідси, після молебню, вирушали у військові походи, тут виголошували вдячну молитву в разі перемоги.