Переписати речення, поставивши розді. і знаки. Підкреслити однорідні члени речення, узагальнювані слова виділити рамкою.
1.Скрізь червоно і на небі і на воді і на суш помарудився дідусь біля
машини - і вона ожила запчихала загула затремтіла і поїхала. 3.Усі квіти маки ромашки
волошки тягнуться до сонця. 4. Крикнула Мотря так, що з дверей усі повискакували і Карпо і
Лаврін і Кайдашиха й Мелашка. 5.На ньому була проста одежа широкі сині штани біла
сорочка і чорна смушева шапка.6.3 фольклору вийшли всі епоси як-от “Іліада “Одіссея” наше
“Слово о полку Ігоревім” “Нібелунги”. 7.А бабуся дістала з-за пазухи зілля любисток
• материнку чорнобривці цвіт папороті по пучечці всипала в горщик та й пристановила до
вогню.8.Переписавши на вершині життя ще раз свої твори вірші байки трактати Григорій
Сковорода тихо й непоміті пішов у Вічність.9.Дерев зелені вітражі та стигла вишня на межі
та ластів'яток віражі оце і вся картина дня.10.Зображення флори і фауни квітів дерев тварин
i
свідчать про обожнення природи нашими предками. 11.Жовтороте ластів”ятко силилося
вилетіти з гнізда та ще не змогло.12.Бажання дізнатися про предків пошуки сімейних
реліквій розмови з рідними усе це прокладає незримі ниточки духовності між старшими й
молодшими членами родини робить їх ближчими ріднішими один одному.
Що прокляну святого бога,
За неї душу погублю!Знаю, яку бурю дискусій викликали й досі викликають ці слова і в ортодоксів віри, і в атеїстів, і в усіх шанувальників творчості Тараса Шевченка. Втім, це інше питання – про Бога, про святу віру. Тут говоримо про українську національну ідею, зміст якої чимало наших політиків, політологів і різних щирих патріотів і досі з’ясовують.Однак що дивно – навіть не згадуючи при цьому Кобзаря! Хоча цілком очевидно і зрозуміло, що витоки, суть і зміст національної ідеї – це передусім любов до своєї Вітчизни. І не просто любов, а й уболівання за її долю, за свій народ:Світе тихий, краю милий,
Моя Україно!
За що тебе сплюндровано,
За що, мамо, гинеш?Актуальність цих рядків, як і загалом поезії Тараса Шевченка, за понад півтора століття не тільки не втрачена, а, навпаки, лише зросла. Адже коли перечитуєш цей та інші вірші, душа крається і болить.Не лише за історію України, а й за її сьогодення. Справді, усім щедра та багата, вона знову розрита-сплюндрована, вкотре пограбована. Тільки вже не чужими, а своїми "копачами".Майже вісімнадцять років, як проголошено незалежність України, а у нас ніяк не закінчиться те ненаситне первісне накопичення, "накопування", "прихватизація", дерибан. Уже чи не вся Україна – як розрита могила, а кінця-краю тому копанню й переділу-рейдерству не видно.А що ж ми, "маленькі українці", одвічні гречкосії? Знову терпимо-потерпаємо – хто здирство "не так тіїх панів, як тіїх підпанків" (Шевченко), а хто й наругу "пропорційної" до них влади.Тепер ледь не в кожного другого власника фірми – тіньовий оборот і свій "трудовий кодекс".У Херсоні голодні робітники, з блідими схудлими обличчями – вже майже півроку без зарплати – захоплюють від безвиході не лише адмінбудівлі заводу, а й місцевої влади. На Київщині, у Бориспільському районі, у селі з красивою назвою Щасливе селяни два роки не можуть повернути вкрадену землю, і жодна влада не до У Криму, в селищі Мирному, вже не стукають у двері господаря з ордером прокурора, а спершу кидають гранату.І куди не поїдеш по Україні – отакі-то тепер "мирні" і "щасливі" міста і села – страшні наші "херсони"! З ким не поговориш – скрізь безгрошів’я, безробіття, безнадія. Хто терпить холод, а хто й голод. Кому ліки ні на що купити, а кому нічим і ніяк дістатись до далекої лікарні.Походами на Київ відстоюють свої права водії, пекарі, аптекарі, малі підприємці. Знову готуються до походу шахтарі. А як "ощасливлює" жителів самої столиці київська міська влада на чолі з Черновецьким, встановивши воістину космічні побори за все на світі – за собак, за кішок, за вхід на цвинтар тощо – ні в казці не розповісти, ні пером описати."Німці такого під час окупації не витворяли", – так тепер кажуть про "рідну" владу старожили Києва.Зрозуміло, не від щасливОтож, коли у ка були й думка, і воля єдині – навіть князь тікав від справедливої кари у Тмутараканські землі.Очевидно, що нам вельми бракує цих принципів народної демократії. Переконаний, що саме вони, доповнені найсучаснішими нормами, і мають стати серцевиною новітньої