Переписати, вказати частини мови, виписати займенники, виконати їх морфологічний аналіз: І ти, дивлячись на гори, прислухаючись до них, починаєш відчувати,
наче те потаємне, що цієї миті достигає в шумі потоків і шелестінні лісу, передається й тобі,
що воно приступне тобі й зрозуміле. Й висока велич гір спадає на твою душу, ти починаєш
відчувати себе одним цілим із цими вершинами, — добре і морозко стає від того на душі, бо по її долах та поміж її міжгір'ями теж розливаються непереборні, обезсилюючі хвилі
умиротворення, благодушності. (Є.Гуцало).
1. Ощадливо втрачаю сили. - означено особове
2. Вживають компліменти здебільшого при зустрічі замість вітання. - неозначено-особове
3. Поклади мені руку в руку, в очі глянувши, не моргай. - означено особове
4. Усіх покарано цією зимою. - безособове
5. Змалку звикайте до праці! - узагальнено-особове
6. У школі готуються до свята рідної мови. - неозначено-особове
7. Взимку прогнозують епідемію грипу. - неозначено-особове
8. До схід сонця ідемо в поле. - означено особове
9. Про зорі, про сонце, про місяць згадуватимуть на уроці. - неозначено-особове
10. Довго спатимеш – з боргами вставатимеш. - узагальнено-особове
11. Стало якось спокійно в лісі. Спокійно і буденно. - безособове
12. З боргами вставатимеш, якщо довго спатимеш. - узагальнено-особове
13. Тим часом розвиднялося, світало. - безособове
14. Усіх покарано цією зимою. - безособове
15. Визначай смак не по шкарлупі, а по ядру. - узагальнено-особове
16. Так сумно стало на душі. - безособове
17. У малиннику тихо. - називне
18. Нема в світі України, немає другого Дніпра.
19. Приємно запахло ще й салом, часником і свіжими плескачами. - безособове
20. Опустіться, тихі зорі, синові під вії. - означено особове
Уже на порозі затишної оселі моєї бабусі я вловлюю запах пиріжків. Ох, ці пиріжки! Вони такі смачнючі! Ми всі її онуки тільки й мріємо скоріше приїхати до неї в гості на пиріжки. Бо її пиріжки, на наше переконання, — це неперевершений кулінарний витвір мистецтва. Бабуся знає, як ми полюбляємо її пиріжки, тому завжди до нашого приїзду намагається приготувати чималенько.
Мені приємно гати, як бабуся готує цей неповторний виріб з неземним смаком. Спершу вона готує запарку з молока, борошна, цукру та дріжджів. Поки запарка настоюється, щоб почати підходити, тобто мають з'явитися бульбашки, вона готує "поле діяльності". Усе з кухонного столу прибирається, бо віднині на цьому плацдармі будуть з'являтися пухкенькі, пахучі, візерунчасті пиріжечки. Бабуся кожен пиріжок прикрашає то листочком, то колосочком, то зубчиками, то якимись квіточками.
Я помітила, що бабуся завжди вдягає чистенький білий фартушок, ніби готується до якогось святкового дійства. А ще вона посміхається до кожного пиріжка ще й примовляє: "От славний козачок! А ходи-но до свого війська!" — і саджає його в рядочок до інших на лист. Коли стрункі ряди пиріжків — козачків заповнені, вона змащує їх яйцем, збитим із молоком. До того ж робить це великою гусячою пір'їною.
Для мене це якесь чародійство: і пір'їна, і примовляння бабусі, і її святковий вигляд. Може, тому й пиріжки такі смачні — пресмачні.