Перевірити текст на помилки і виправити їх (коми, тере, двокрапка, помилки в словах і так далі).
на уроці української літератури ми вивчали новелу миколи хвильового "я(романтика)", в якій присутня проблема роздвоєності особистості головного героя.
вже із самого початку твору постає проблема роздвоєння особистості, коли головний герой стверджує: "я — чекіст, але я і людина". ця внутрішня боротьба продовжується впродовж всього твору. справжньою людиною він стає тільки в обіймах своєї матері, яка постійно повторює одну фразу: "ти мій м'ятежний сину".
велику роль в боротьбі головного героя між добром і злом відіграють його товариші: доктор тагабат — людина з холодним розумом і каменем замість серця, дегенерат — вірний пес революції й андрюша — комунар, який робить все проти власної волі. можна сказати що перші дві людини негативно впливають на головного героя, підштовхуючи його до страшних вчинків, а третій, андрюша, намагається побачити людину в головному героєві та переконати його в тому, щоб він зупинився.
коли головний герой бачить свою матір серед тих, хто був проти його ідеології, йому стає дурно так, що він ледве не падає. головний герой не знає що робити, з одного боку він чекіст, комунар, а з іншого боку — людина. але доктор тагабат наголосив: "зумій розправитись і з "мамою", як умів розправлятись з іншими". після цих слів і реготу тагабата він приймає рішення виконати свій обов'язок і віддає наказ розстріляти всіх черниць включно зі своєю матір'ю.
в кінці твору дегенерат, не розстрілюючи матір головного героя дає йому шанс відпустити її, але в його душі одержала перемогу темна сторона і він вбиває її, а разом і з нею все людське що залишилось в ньому. хто ж тепер головний герой чекіст чи людина? він — чекіст! який став повністю відданий своєму покликанню.
після всього прожитого життя, в якому головний герой вів боротьбу між чекістом і людиною, він постає перед неминучим вибором, між синівським і революційним обов'язком, де робить фатальний вибір ві все людське в собі стає справжнім чекістом.
p.s: копіювання цього тексту і використання його у власних цілях заборонено!
Кожен напевне знає, що таке досконалість. Це щось вище, пов'язане з добром, красою цього життя, поштовх до чогось кращого, прогресивного, з якого можна й потрібно брати приклад. На мою думку, потрібно починати все з себе. Насамперед удосконалювати себе. При цьому, подавати приклад іншим. Саме таким темпом можливо зробити світ кращим. Багато людей роблять різні речі, не задумуючись про наслідки. Це один з найважливіших кроків до досконалості. Не менш важливим кроком являється те, що потрібно робити все, щоб нікому і нічому іншому не зашкодити, а навпаки, тільки до Удосконалюй себе, свої навички і найголовніше - допомагай в цьому іншим, тоді світ стане кращим.
Маленька крапелька величної держави -
моє село, багато є таких!
Зазнало лиха, бідувань і слави
Воно живе і вічно буде жить!
Я народилася в невеличкому селі, розкинутому посеред полів та лісків, мальовничого краю хліборобів, фермерів та взагалі надзвичайно добрих, працьовитих людей. Зветься воно Великі Чорнокінці. Моє село надзвичайно гарне, незважаючи на пору року та погоду. Ще з давніх часів весною та літом воно потопає у зелені та квітах ніжний аромат яких чути скрізь, восени, коли діти йдуть до школи, дерева трепетно встеляють стежки м’яким листям, а зимою – білий сніг притрушую кожну оселю, кожний кущик. Колись люди вміли цінувати цю неймовірну красу.
З кожним роком люди стають все більше і більше байдужими до довкілля, перестають милуватися красою навколишнього світу. Чомусь дедалі частіше дозволяють собі викинути сміття на вулиці чи залишити неприбрану галявину після пікніка. Часом прогулюючись лісом чи місцевим садком мені на очі накочуються сльози. Я не можу зрозуміти, як можна забруднювати місцевість, що нас оточує, як можна руйнувати те, що роками плекали наші предки. Купи паперового сміття, пластик, поліетиленові пакети, пляшки від газованих напоїв, папірчики від цукерок та інших продуктів, побутові відходи, та багато іншого – це все можна побачити у нашому селі.
Часто можемо почути вислів: «Природа – наш дім». А як безглуздо ми поводимося. Ми псуємо природу, як можемо. А якщо остання наш дім, то ми виходить нищимо наше житло. Безглуздо, правда?
Я щиро сподіваються, що після цього тижня, тижня біології та екології, кожен змінить (в кращу сторону) своє ставлення до навколишнього світу. І через кілька років, коли хтось буде проходити цими вулицями побачить зовсім іншу картину. В моїй уяві вона постає такою: невеликі, охайно прибрані, обгороджені будиночки довкола яких цвітуть різноманітні квіти, вздовж вулиць ростуть дерева і звідусіль долинають співи птахів. Біля будинків стоять лавочки на яких сидять і про щось теревенять привітні сусіди. В центрі є кілька невеличких магазинів та будинок культури. В останньому час від часу проводяться цікаві та заходи на яких завжди багато слухачів. Навпроти пам’ятник Героям Другої Світової війни (про них ми не маємо права забути, адже вони пожертвували життям задля нашого спокою) довкола чисто та охайно, лише спереду цвітуть квіти. Неподалік пам’ятники Івану Франку й Тарасу Шевченку також прибрані та заквітчані. Ідучи вперед перед нами постає парк з гарно вкладеною доріжкою та лавочками, на яких можна посидіти та помилуватись довкіллям. Зовсім поруч розкинувся ставок в який впадає річка Нічлава. Він чистий та повний риби. Діти граються біля води, дорослі ловлять рибу. А ось біля верби плавають лебеді за якими хочеться дивитись і дивитись. Ідучи старим садом переді мною відкривається новий, ще зовсім молодий, який посадили всього кілька років назад. Далі поступово заходжу в ліс, де така приємна прохолода та лісове повітря. Як же довкола красиво та головне чисто. Ніде не видно того сміття та безладу, що панував тут ще так недавно.
На жаль, поки, що це лише мої мрії. Та сподіваюсь, що невдовзі вони стануть реальність. Адже, все в наших руках і маємо право все змінити!