Пидкреслить граматичну основу. Э в свити речи,вид яких душа сия. Ми працю любимо,що в творчисть перешла. Копали Цей колодязь чумаки,чии дороги пролягали в цих сивих степах.
Речення з фразеологізмами на зустрічі з діловими партнерами ми вирішили поставити усі крапки над і. моєму товаришу не треба кидати гроші на вітер. у новій школі я почувала себе не в своїй тарілці. ніхто його не тягнув за язик. зверху восьмиповерхового будинку я бачила місто як на долоні. ми зустрілися віч на віч. від новин, які сьогодні показали, у мене голова йде обертом. він зник, як крізь землю провалився мені від цієї приголомшливої звістки просто відібрало мову. коли подруга розповідала мені це, вона попередила, щоб я ані пари з вуст. друзі набешкетували, і домовились щоб про те що сталося ніхто ані пари з уст. наші народні обранці можуть довго й наполегливо блудити словами. словом можна приголубити, але можна й вбити! його мова була така приємна, неначе він голубив словами. він чинить нерозумно, бо не бачить далі свого носа. ти б зрозумів свого товариша, якщоб згадав, що є інший бік медалі. людина стає зрадником, коли намагається догодити і нашим, і вашим. щоб змінити своє життя, іноді доводиться спалювати за собою мости. «моя хата скраю«, — впевнений кожний зрадник і боягуз. для того, щоб тебе поважали інші, треба знати собі ціну. іноді деякі батьки, носяться з своїми дітьми, як курка з яйцем. я зайшла на ринок, а там стільки народу, аж кишить. ти б краще матері допоміг, а ніж байдики бити. доню не бери все близько до серця. та я його, за те що він мені портфель розмалював, в порох зітру. віталик думав, або пан або пропав і пішов просити у натусі списати . злякавшись, іванко швидко накивав п*ятами. розсердившись, він вирішив їм дати відкоша. приїхавши до столиці, олена вирішила за всяку ціну в ній зостатися. ідучи на зустріч він розумів, що невірний крок може все звести нанівець. забрехавшись серед друзів, андрій набрався сорому. оглянувся батько, а сина нема — мов крізь землю провалився. яким уважно придивлявся та мотав собі на вус. пішов михайло шукати вітра в полі. оглядав славко дніпро, ліси на горах — просто душа співає од такої краси. треба думати над своїми словами та вчинками, а в тебе вітер у голові. і зрозумів сашко, що треба тримати язик за зубами. як свої п’ять пальців знали хлопці ці місця.
Влітку я з друзями часто вибирались на природу. Ми брали із собою їжу, влаштовували пікнік. Потім усі грали в м*яча, а я лежала і просто гала за красою природи.
Яке ж тут усе гарне! Блакитна вода річки виблискує на сонці. Хвилі припливають до берега, розбиваються. Так знову і знову. По річці плавають дикі качки. Вони перегукуються між собою. Над водою літають різні пташки, які на секунду спускаються до води, хапають проворними дзьобиками якусь комашку чи черв*ячка і піднімаються в небо.
А наскільки ж чудове тут небо! Воно таке мінливе и незалежне. Спочатку небо здавалось мені блакитним, але потім я розгледіла білі хмаринки. Вони були схожі на різні фігурки. Он хмаринка схожа на коника, там - на квіточку, а ще далі на грушу. Яскраве сонце сліпило мені очі, і я відволіклась.
З іншого боку навпроти річки росли дерева. вони спокійно стояли, ніи насолоджуючись таким чудовим літнім днем. Від найменшого подиху вітру їхні гілочки коливались.
Знизу у травичці я побачла ягідки брусниці і чорниці. Присівши, щоб зірвати їх, мій погляд зупинився на чомусь маленькому та чорненькому. Підійшовши ближче, я зрозуміла, що це був їжачок. Відразу ж мені захотілось взяти його на ручки, крикнути друзям, щоб підбігли сюди. Але все-таки я вирішила не турбувати маленького їжачка і мовчки гала за ним. Він проворними лапками рухався прямо на мене, напевно - мене не бачив. Я зрозуміла, що їжачок повзе до ягідок, і встигла роздивитись його маленьку мордочку з чорними очками та довгеньким носиком.
Відірватись від цього маленького чуда мене змусили друзі. Вони вже досхочу награлись у м*яч, і ми вирішили йти додому.
Усі розмовляли, вселились, а я йшла і думала про цю красу природи. Тож давайте берегти її, щоб і наші діти змогли побачити все те, що бачили ми!
Влітку я з друзями часто вибирались на природу. Ми брали із собою їжу, влаштовували пікнік. Потім усі грали в м*яча, а я лежала і просто гала за красою природи.
Яке ж тут усе гарне! Блакитна вода річки виблискує на сонці. Хвилі припливають до берега, розбиваються. Так знову і знову. По річці плавають дикі качки. Вони перегукуються між собою. Над водою літають різні пташки, які на секунду спускаються до води, хапають проворними дзьобиками якусь комашку чи черв*ячка і піднімаються в небо.
А наскільки ж чудове тут небо! Воно таке мінливе и незалежне. Спочатку небо здавалось мені блакитним, але потім я розгледіла білі хмаринки. Вони були схожі на різні фігурки. Он хмаринка схожа на коника, там - на квіточку, а ще далі на грушу. Яскраве сонце сліпило мені очі, і я відволіклась.
З іншого боку навпроти річки росли дерева. вони спокійно стояли, ніи насолоджуючись таким чудовим літнім днем. Від найменшого подиху вітру їхні гілочки коливались.
Знизу у травичці я побачла ягідки брусниці і чорниці. Присівши, щоб зірвати їх, мій погляд зупинився на чомусь маленькому та чорненькому. Підійшовши ближче, я зрозуміла, що це був їжачок. Відразу ж мені захотілось взяти його на ручки, крикнути друзям, щоб підбігли сюди. Але все-таки я вирішила не турбувати маленького їжачка і мовчки гала за ним. Він проворними лапками рухався прямо на мене, напевно - мене не бачив. Я зрозуміла, що їжачок повзе до ягідок, і встигла роздивитись його маленьку мордочку з чорними очками та довгеньким носиком.
Відірватись від цього маленького чуда мене змусили друзі. Вони вже досхочу награлись у м*яч, і ми вирішили йти додому.
Усі розмовляли, вселились, а я йшла і думала про цю красу природи. Тож давайте берегти її, щоб і наші діти змогли побачити все те, що бачили ми!
Объяснение: