Початок зими Непомітно надходить тихий тихий зимовий ранок. Не(чутно), у
шапці -неведимці йде Дід Мороз і сам милуєт(...)ся власною
майстерністю. Ще з ночі почав він свою роботу щоб ранком
здивувати весь світ. Кожний кущик, кожне дерево Дід Мороз
пр(...) красив по(різному). На кущах глоду порозвішував тонке
мереж(...)во. На гілках черемхи разки намиста. А дубовому листу
що так і не опав восени доточив ро(...) кішні торочки. Усіх обійшов
нікого не минув.
Не(мало) потрудився він і біля сосен. Торкнувся кожної глиці й
ніжним серпанком оповив крони. І зараз усі сосни мов купают(...)ся в
білому мареві. Від цього кожний стовбур ще більше відливає
червоним золотом, а верховіт(...) я м'яко тане в бе(...)межному
просторі т(...) мяно (срібного) неба. Важкі сизі пасма боячись згубити
свою красу (...) хилилися, завмерли й не поворухнуться.
Глибока тиша залягла довкола. Ніщо не перехне ніщо не
порушить цей урочистий спокій.
ОТ
-Привіт! А чи має це сенс? Як би то ми контакнували зараз, аби не мова?
-Ось тут ти не зовсім маєш рацію! А як же мова жестів? Чи ти забула про інші засоби спілкування?
-Ох, а дійсно! Я й думати забула про це.
- А дарма! Мова - це, звісно, важливо, але то не єдиний засіб спілкування.
-Авжеж. Але яким би засобом спілкування ми не користувалися, спілкування - це дуже важливо, адже так?
-Звісно! А знаєш чому?
-Мабуть, ми маємо взаємодіяти один з одним, ділитися своїми думками через спілкування?
-Так, то вірно!
-Тепер то мені зрозуміло.
- Що саме?
- Зрозуміло те, що справжня цінність спілкування - невичерпанна. Треба цінити свою мову.