Потрібна правильна відповідь з описом до кожного запитання ДУЖЕ ПОТРІБНО.
1.Розділ науки про мову, що вивчає слово як частину мови,називається :
А) фразеологією;
Б) морфологією;
В)орфографією;
Г) синтаксисом.
2. У котрому словосполученні залежне слово виражене пасивним дієприкметником:
А) лежачий на траві;
Б) достигле яблуко ;
В) освітлена кімната;
Г) палаючі серпанки.
3. У реченні Згаяного часу і конем не доженеш дієприкметник виконує синтаксичну роль:
А) додатка ;
Б) означення;
В) обставини ;
Г) присудка.
4. У котрому реченні дієприкметниковий зворот не треба відокремлювати комами (розділові знаки пропущено ):
А) Степ оповитий тишею дихав пахощами росяних трав.
Б) Замурзаний медом онучок вигойдувався на міцних дідових руках.
В) Непорушно стоять дерева рясно вкриті кра росою.
Г) Хліба змиті дощем яскраво зеленіли.
5. В якому рядку всі дієприкметники з НЕ пишуться окремо:
А) (не)зачинені двері; (не)вивчений братом вірш;
Б) (не)чуваний спокій; (не)посаджена тополя;
В) (не)зорані восени поля; ще (не)прочитана книга;
Г) (не)политі мною квіти; (не) перевірена робота.
6. В якому рядку всі дієприкметники доконаного виду:
А) зеленіючий побілений, лежачий, оживаючий;
Б) зрубаний, оповитий, позичений, прочитаний ;
В) працюючий, граючий, скошений, побачений;
Г) виконуючий, наклеєний, потемнілий, схований.
7. Установіть відповідність між дієприкметником та його морфологічними ознаками:
1. пожовклий А) минулий час, пасивний стан;
2. палаючий Б)минулий час, активний стан;
3. зроблений В) теперішній час, активний стан;
4. виконаний Г) доконаний вид, пасивний стан.
8. Установіть відповідність між дієприкметником та його творення:
1. писаний -
2. стертий -
3. згорілий -
4. читаючий -
А) від основи дієслова теперішнього часу за до суфіксів – уч -, - юч -;
Б) від основи інфінітива неперехідних дієслів за до суфікса -л- ( рідше –ш-);
В) від основи інфінітива односкладових дієслів за до суфікса –т -;
Г) ) від основи інфінітива перехідних дієслів за до суфіксів -н-; -ен -.
9. Установіть відповідність між дієприкметником з НЕ та правилом його написання :
1. Я ніби приїхав у давно не бачені рідні місця.
2. Вчений здійснив нечуваний подвиг в ім'я науки.
3. Толока не орана, вівці не лічені, пастух рогатий.
4. Над Дніпром знявся нестихаючий шум.
А) дієприкметник без НЕ не вживається;
Б) дієприкметник виступає в ролі присудка;
В) при дієприкметнику є пояснювальне слово;
Г) при дієприкметнику немає пояснювального слова.
10. Знайдіть у реченні дієприкметник і зробіть його розбір як особливої форми дієслова: Журиться прибита пилом нива.
Мова. Навчатись їй так просто й одночасно так складно. Українська мова живе всередині нас. Навіть не вивчаючи її, без проблем розуміємо, бо це наша мова. Ми українці, і нам соромно не знати своєї власної мови, соромно не намагатись розвивати своє мовлення.
Так, українську мову ми вчимо в школі, але для справжнього володіння нею цього недостатньо, треба самотужки додатково займатись.
Необхідно багато читати. Читати вголос і про себе, читати не лише художню, а й публіцистичну літературу. Саме таким чином я покращую свій лексичний словниковий запас, вчусь володіти літературною мовою.
І чим більше я читаю, тим кращим, і я це помічаю, стає моє мовлення.
Але всі ці знання так і залишились би в теорії, якби я не спілкувався. Спілкуючись рідною мовою, я можу помітити свої власні помилки, виправити їх. Слухаючи своє мовлення, я помічаю, чого мені бракує, на що звернути увагу, з чим виникає найбільше проблем, де найбільше помилок.
Останнім часом у нас приділяють велику увагу українській мові. Ми частіше чуємо її — і по телебаченню, і по радіо, і навіть на вулиці. Завдяки телевізору та радіо ми, непомітно для самих себе, вивчаємо мову, вчимось розуміти її. До речі, диктори надають інформацію суто літературною мовою, враховуючи всі вимоги до її вимО
ви, і це для нас корисно. Отож, ще один засіб навчання мові — це телебачення та радіо. Я намагаюсь уважно слухати, запам’ятовувати, одним словом — навчатись.
Так, це складно. Процес пізнання дуже повільний, тут неможливо поспішати. Навчатись необхідно вдумливо, старанно, інакше найголовнішого можна не помітити.
Але я не боюся складнощів, невдач, адже я працюю, отже — розвиваюсь. Без мови немає жодної країни, а це значить, що я зобов’язаний знати свою мову, адже «мова — це щось далеко більше за механічний зв’язок між людьми, це відбиток свідомості людини — це прояв її».
"Мислити і пізнавати світ можна тільки рідною мовою"
"Аксіоматичним є те, що знання державної мови є обов`язковим, це наше логічне і етичне ставлення до української мови як державної"
"Той, хто не говорить державною мовою країни, у якій живе, або гість, або найманець, або окупаний..."
«Людські мови – як і все у природі – мають свої характерні риси, своє неповторне лице, свій образ. Має такий образ і українська мова. Який він, цей образ? Українська мова сьогодні – це арена боротьби між уявою і штампом, між пошуком і зашореністю, між летом і повзанням…» Віками народ витворював собі мову. Від звука, слова – до пісні. Триста тисяч пісень склала Україна українською, своєю мовою. Серед них – світові шедеври. Українське слово зажило визнання і шани серед близьких і далеких народів. Україна створила мистецтво, визнане в усьому світі. Україна дала людству геніальних мислителів, поетів. Українська мова – сформована цивілізована, працьовита, талановита. І ця нація перестає бути нацією, відхрещується від себе, від своєї мови, від того, що є скарбом душі і думки. Історія дала нам шанс.
Гріх не скористатися ним сповна. Бути чи не бути МОВІ, залежить від кожного з нас. Щоб стати нарешті собою, а не придатком до когось, щоб створити незалежну й міцну економіку, багату культуру, науку, суспільство, потрібно насамперед відродити нашу мову.
Стереотип українська мова має два осереддя: перше – милозвучна мова, навколо якого групується визначення української мови як приємної, м’якої, лагідної, материнської, друге – державна мова, до якого тяжіють визначення нормативна, літературна, жива, сучасна, перспективна.
Рідна мова - найкоштовніший скарб, найцінніший дарунок і наймогутніший оберіг. Мова для людини - що крила для птаха: він їх не почуває, але без них ніколи не здійметься до небес.
Тема збереження рідної мови, рідного слова актуальна в наші дні, а в нашому місті особливо. Прикро чути, як молоді люди соромляться говорити рідною мовою, зраджуючи цим себе, свою родину, свій рід...А тим самим втрачаючи свою людську гідність, бо мова є осереддям людської гідності. Людина, яка втратила свою мову, - неповноцінна, вона другорядна в порівнянні з носієм рідної мови, таких людей можна назвати мовними мутантами.
Мова – явище космічне. Бо слово – струмопровід космічної енергії.
- Що таке слово? – Запитуєш себе. І чіткої відповіді дати не можеш.
- Ну що б здавалося слова?
Слова та голос – більш нічого,
А серце б’ється, ожива,
Як їх почує.