Правильно поставлено розділові знаки в реченні
А «Денисе, відтепер кажи: пройшов Крим, Рим і будапештські труби» — не
втримався Хаєцький.
Б «Гриміла наша мінометна і гриміти буде!», — запевнили товариші Васю на
прощання.
В Прилетіла ластівочка, стала собі щебетати, господаря викликати: «Вийди,
вийди, господарю, подивися на кошару».
Г Котився віночок по полю у женчиків додому — «Возьміте мене,
женчики, з собою та занесіть мене до господаря в стодолу»,
Д «О Лавріне, ти переміг мене, — сказав схвильовано Крауз: — Я хотів тебе про дочку».
2. Правильно поставлено розділові знаки в реченні
А « Мати Божа, Царице небесна, гукала баба в саме небо, — голубонько моя,
святая великомученице, побий його, невігласа, святим твоїм омофором!»
Б Олеся… промовляла тихо, утопаючи в нестерпній тузі, «Прощайте, матінко
моя рідна, не забувайте мене, не забудете?»
В «Гальт! Руки вгору? Виходь!», гукнув німецький єфрейтор, з’явившись на
порозі якраз в момент пострілу.
Г Подивився ще раз з-під волохатих брів на хворого і сказав «Тут ти вдома.
Зрозумів? На багато верстов кругом тут тільки праліс та звірі, а людей нема».
Д «Мамо… — і затнувся, дивлячись на матір: — Дозвольте вас так називати, бо
ви ж така… як і моя мати».
3. Пунктуаційну помилку допущено в реченні
А «Веди ж нас, Василю, до пана, — каже полковник Шрам. — Де він? Чи в
світлиці, чи в пасіці?»
Б «Нащо ви одв’язали нашого коня та заперли в свій хлів? — крикнула Мотря:
Не святі ж прийшли з неба та одв’язали його!»
В Тоді вдова Бобрсичиха озвалась: «Та вуха ж в’януть на таку олжу! Вона сама
Грицькові нав’язалась».
Г Сидить на поріжку і обриває пелюстки на ромашці, шепочучи: «Є — нема, є —
нема, є…»
Д «Це кінець!» — нестерпною іскрою пронеслося у свідомості.
4. Пунктуаційну помилку допущено в реченні
А «З тобою мова буде потім, — сказав Іван, — а я служу революції,
Інтернаціоналу».
Б Запала тиша, як в страшному сні, Горбань сказав: «Причому тут пісні?»
В «Хтось нетутешній, — бурчав крізь зуби. — Іч, іроди! Двоє, видать, були. Не
тайгові — тайгові не порушать закону».
Г Марія Корнію, любий. Маєш карбованця, купи маленьке поросятко.
Вигодуємо, і на Різдво ковбаска буде».
Д Вже як ішли в поле, сусід казав хлопцеві: «Перебрався б ти до нас!»
5. Правильно оформлено цитату в реченні
А «Мова — то серце народу: гине мова — гинє народ», це Огієнка містить у собі велику і сумну правду.
Б Шевченко був глибоко переконаний, що український народ порве кайдани
колоніалізму, тому й заявляв — «Борітеся — поборете!»
В Шевченка вірив у велике майбутнє України й українського народу і палко
закликав своїх земляків:
І чужому научайтесь,
Й свого не цурайтесь,
Бо хто матір забуває,
Того Бог карає…
Г Ідеологи звинуватили Миколу Руденка, як він сам згадує, в «Грубих помилках
у поетичній творчості».
Д Олесь Гончар пише, що Леся Українка: «поряд із Шевченком, Франком,
Панасом Мирним, Коцюбинським… наполегливо розвивала й зміцнювала
літературну мову…»
6. Правильно оформлено цитату в реченні
А У статті про О. Кобилякську сказано, що «Класичним зразком алегоричної
мініатюри є поезія у прозі «Рожі».
Б «Борітеся — поборете!» — цими словами Т. Шевченко став на захист усіх
поневолених.
В Сухомлинський вважав, що: «вміння чигати — означає бути чутливим до
змісту й краси слова, до його найтонших відтінків».
Г Борис Буряк пише, що: «В художній структурі сценаріїв і фільмів О. Довженка
завжди присутній сам автор».
Д Важливу композиційну роль відіграє монолог Мавки, що починається словами
«О, не журися за тіло?
Ясним вогнем засвітилось воно,
Чистим, палючим, як добре вино,
Вільними іскрами вгору злетіло».
7. Пунктуаційну помилку в оформленні цитати допущено в реченні
А Шевченкове «…треба миром, громадою обух сталить…» стало афоризмом.
Б Образ Прометея Шевченко використав як символ мужності, нескореності, а
отже, і остаточної перемоги: «Не вмирає душа наша. Не вмирає воля».
В «Нації вмирають не від інфаркту. Спочатку їм відбирає мову», — так визначає
роль мови в житті нації Л. Костенко.
Г Іван Франко назвав Івана Нечуя-Левицького: «всеобінмаючим оком
Правобережної України».
Д Маланюк у сонеті «Шевченко» порівнює Кобзаря з його ж літературним
героєм:
Гонта, що синів свяченим ріже,
У досвітніх загравах — стена
З дужим хрустом ви крижі.
8. Пунктуаційну помилку в оформленні цитати допущено в реченні
А Словами: «Від кларнета твого — пофарбована дудка зосталась» Євген
Маланкж характеризує пізнього Павла Тичину.
Б Композицію роману «Хіба ревуть воли, як ясла повні?» О. Білецький
характеризував як «будинок з багатьма прибудовами й надбудовами».
В Золя написав колись палку статтю «Що я ненавиджу», яка закінчується так: «А
тепер ви знаєте, що я люблю, до чого відчуваю пристрасну любов ще з юних
літ».
Г «Слова — полова, але вогонь в одежі слова!..» — писав Іван Франко.
Д Рильський наголошував, що «не тільки в художній літературі, а й у кожному
слові людському увага до мови — доконечна річ для того, щоб думка знайшла
свою справжню кришталеву форму».
4. Просте, розповідне, неокличне, неповне (відсутній присудок), односкладне (називне), поширене, неускладнене
Очі - підмет
Сині - означення
Край вікна - обставина
5. Просте, розповідне, неокличне, повне, двоскладне, поширене, ускладнене дієприслівниковим зворотом, дієприкметниковим та однорідними членами речення
Обійшовши навколо стовбура - дієприслівниковий зворот
В кілька разів товщого за неї - дієприкметниковий зворот
Дівчинка - підмет
Хапається, підтягується, сидить - однорідні присудки
Тоненькими - означення
Рученятами - додаток
Сучок - додаток
За хвилину - обставина
Товстій - означення
Гілляці - додаток
6. Просте, розповідне, неокличне, повне, односкладне (безособове) , поширене, неускладнене
Традиційно - обставина
Осінь - додаток
Вважається - присудок
Порою - додаток
Статків - означення
7. Просте, розповідне, неокличне, повне, двоскладне, поширене, ускладнене дієприслівниковим зворотом, порівняльним зворотом, однорідними членами
Битися - підмет
Як риба об лід - порівняльний зворот
Жити - присудок
В тяжких матеріальних умовах - обставина
Переборюючи нестатки, злидні - дієприслівниковий зворот з однорідними членами
Я народився та живу в Україні. Це моя рідна Батьківщина, Вітчизна. Тут живуть мої батьки, жили дідусі та бабусі. Я люблю свою малу батьківщину, люблю всю країну — державу Україну. Як і батьків, її не вибирають, адже вона в мене одна-єдина.
Своє майбутнє я неодмінно повʼязую з Україною. Тут я зустріну кохання всього свого життя, створю власну сімʼю. Народяться мої діти, мої нащадки. Я намагатимусь виховати їх так, щоб вони, як і я, стали патріотами України, її вірними синами та дочками.
Коли прийде час, я вступлю до лав Збройних Сил України. Вважаю, що захищати рідну землю заради честі, миру і майбутньої України — це велике покликання.
Я з великою шаною ставлюся до історичної та культурної спадщини українського народу, до рідної природи нашого краю, що обов’язково прищеплю своїм майбутнім дітям. Дбаю про екологію нашої мови, захоплююся барвами рідного слова, тому спілкуюся винятково українською.
Все своє життя я чесно працюватиму на благо рідної країни. Платитиму податки, братиму участь у суспільно-політичній діяльності нашої держави.