Прийменники з-за, попід, понад є:
а)складними
б)складеними
в Похідними є прийменники:
а)довкола,кругом,всупереч
б)біля,крім,серед
в)в,на,за
3.Однозвучними з іменниками є такі прийменники:
а)поруч,понад,поміж,посеред
б)близько,поверх,позад,всупереч
в)коло,круг,край,протягом
4. Самостійно прийменник членом речення:
а)є завжди
б)не буває
в)може бути-залежно від своєї ролі в реченні
5.Назвіть рядок,у якому всі прийменники-похідні:
а)біля,повз,поперед,назустріч,окрім
б)кінець,із-за,через,навколо,після
в)коло,у зв’язку з,поперед,поміж,з-між
г)з-під,серед,замість,близько,після
6. Помилково вжито прийменник у варіанті
а) іти за морозивом
б) писати за зразком
в) твір за картиною
7. Усі прийменники написано правильно в рядку
а)з метою, з-над, наприкінці, з-перед
б) у продовж, поперед, упоперек, з-під
в) з-поміж, у зв’язку з, з-поза, підчас
8. Усі прийменники написано правильно в рядку
а) відповідно до, щодо, за-для, позаду
б) з-посеред, окрім, під-кінець, заради
в) у галузі, за винятком, з-під, навпроти
Правильна відповідь
9.Спишіть словосполучення,вставляючи У чи В
Плив ... воді, заходити ... аптеку, річ ... тім, думки ... голові,тримати ... пам’яті, біг ... школу, світилося ... вікні, знав ... лице, дістає ...процесі, включають ... себе, включає … себе, десь ... хлібах, ніс …портфелі, відзначився ... формуванні, виношувати ... голові, сидимо ...вагоні, одягнена ... хвою, запитати ... своїх, сидіти ... твоїй кімнаті.
10.Зробіть синтаксичний розбір речення.
Дівчина,замріяна спогадами про літо,крокувала вечірніми вулицями.
2) Вірш належить до філософської лірики, бо основним мотивом поезії є роздуми ліричного героя над своєю нелегкою долею та сенсом життя.
3) Поет каже, що боротьба - це не тільки певний фізичний процес, але й те, що є зв'язком для багатьох людей, об'єднаних спільною ціллю, яка втілюється в їхньому прагненні відстоювати право на щастя. Тому моральний обов'язок кожного, розвиваючи свої найкращі риси, прагнути зробити щасливою свою долю й долю людей, що оточують тебе.
4) Для Шевченка немає нічого ріднішого, аніж його рідна ненька Україна, тому він так ласкаво про неї говорить: "На нашій славній Україні..."
5) Твір пронизаний болісними почуттями смутку, відчаю та розпачу, які відчували молоді хлопці, прощаючись з родиною, адже не знали, чи побачать їх ще хоч раз...
— Яке, мабуть, щось цікаве? — запитала вона.
— Я маю написати твір про те, ким я хочу стати.
— Це чудово. І ким же ти мрієш стати? — поцікавилася мама.
— Не знаю, мамо, я ще не вирішила, — знітилася я.
— Нічого, в тебе ще буде час визначитися із цим. А хочеш, я розповім тобі, як я мріяла стати лікарем?
— Авжеж, розкажи, будь ласка, залюбки послухаю, — зраділа я.
— Так от, коли я була років на п'ять меншою від тебе, я мріяла стати лікарем. Улітку я іноді тиждень-два гостювала у бабусі. Там жила моя двоюрідна сестра Валя і менший братик Іванко.
— Це та тітка Валя, що на Полтавщині живе?
— Так, саме вона. Разом із нею ми гралися "в лікарню". Виготовляли різні ліки, настойки — з трав, ягід, — і лікували ними ляльок, кошенят чи курчат. Дуже захоплювала нас ця гра.
— І що, ви справді давали ті ліки кошенятам та курчатам? — запитала я.
— Та ні, то ми так уявляли — малі зовсім були. А одного разу ми з Валею ви¬рішили зробити операцію. Вона була хворою, а я — лікарем-хірургом і мала вида¬лити їй апендикс. Звичайно, все було лише грою.
За лікарню нам правила така собі халабуда, яку ми побудували з гілок і вкри¬ли ряднами. Тут ми й відкрили хірургічне відділення. Валя оголила свій живіт, а я взяла старенький ніж, яким ми кришили траву для ліків, і вже прискіпливо поча¬ла вивчати її живіт, де ж має бути той апендикс? Саме цієї миті до нас зазирнула тітка Галя, Валина мама.
— Ой, лишенько! Що ж ви тут робите? — злякано вигукнула вона.
— У нас тут лікарня, — дружно відповіли ми.
— А ніж вам навіщо? — зжахнулася вона.
— Та ми операцію вирішили зробити, апендикс видалити, — пояснили ми.
— Я вам покажу операцію! Це ж треба таке вигадати!
- Але ж це не насправді, ми тільки гралися, — почали виправдовуватися ми. Та все ж таки нам дісталося на горіхи. Тепер, коли я вже доросла і сама стала
матір'ю, я зрозуміла, чого так перелякалася тітка Галя, побачивши тоді нас. А нам було невтямки, за що ж воно перепало, — закінчила свою розповідь мама.
Насамкінець я хочу сказати, що моя мама таки стала лікарем-хірургом і вже багатьом людям врятувала життя. Я ще не знаю, ким хочу стати, тож вирішила на¬писати твір про маму. її мрія здійснилася!