Прочитайте подані речення, визначте уточнюючі члени речення, поясніть розділові знаки, зробіть синтаксичний розбір речень (підкреслити і охарактеризувати) 1. На морі, далеко від берегів, ішла битва, в якій брали участь крейсери-есмінці, торпедні катери й тральщики (І. Ц.). 2. Крізь вузьке – шириною в долоню – віконце в погріб пробивався жмут сірого світла. 3. Двовір’я вони, особливо попи, не терплять і розправляються з двовірцями нещадно. 4. Так і рухались – поволі, тісно зімкнувши ряди, прикрившись щитами (В. Мал.). 5. Ліворуч, майже на краю дворища, червоніла під зеленим дахом друга, ще довша за першу, оселя (Л. Ян.). 6. Завзято, аж люто, копирсали землю, з-під заступів вивалювалися клубні цілини і перегорталися чорними соковитими скибками (В. Ш.). 7. На косі, край самої води, чорніла шлюпка (М. Тр.). 8. Саме сюди – в Запорозьку Січ – до Богдана Хмельницького з усіх кінців сходився знедолений люд України. 9. Ось-ось, з дня на день, чекали прибуття машин, щоб почати будівництво й самої гідростанції (Я. Б.). 10. Вони (парубки) заздалегідь вибирали Ватагу, себто керівника... (В. Ск.). 11. Всі, і навіть з дальніх машин, оглянулись на голос, побачили зверху, на комбайні, високу постать Шаблія з аристократично простягненими до Миронця руками (Д. Б.).
З давніх часів і у всіх народів найбільшою святістю був хліб. Його присутність народжувала поетів і мислителів, сприяла появі пісень і дум, продовжувала родовід, і, навпаки, коли він зникав, приходило лихо.
І чи не в найголовнішому слові нашої мови «життя» предки не лише воздали заслужену хвалу житу-годувальнику, а й визнали його правічні заслуги в долі людства. В зернину, в цей маленький тугий злиточок матерії стільки вкладено життєвої мудрості, добра і віри в безсмертя, що його тайна і досі здається нам магічною. Все у нас від нього, від хліба. А в тім, і ми самі, кожен з нас — дитина своїх батьків, свого народу й хліба.
З давніх часів батьки привчали дітей своїх берегти хліб. Ще з молоком матері засвоювались правила бережливого ставлення до святая святих. Хліб був мірилом життя, визначальником людських статків, повсякденної культури.
Людей, які прийшли з чистим серцем, доброю місією чи хорошою новиною, на нашій землі завжди зустрічали хлібом сіллю. Короваєм благословляли молодят, без хлібини не можна було зайти в новий дім, народжувалася дитина — теж ішли з хлібом…
Віддаймо ж пошану тим, хто зростив його, рукам, котрі подарували духмяні, схожі на сонце, паляниці. Знімімо перед ним капелюхи, уклонімося, аби одвічно він був на нашому столі, щоб не черствів, бо, як мовлять народні вуста, коли черствіє хліб — черствіють душі.
«Хліб наш насущний»
Хліб за всіх часів і в усіх народів вважався найбільшою святістю. Про нього писали поети і мислителі, він прославлявся в піснях і думах. Коли його не ставало, приходило лихо. Недаремно людина, творячи щоденну молитву, просить Бога: «Хліб наш насущний дай нам сьогодні».
Ота святість, пошана до хліба передавалася з покоління в покоління дітям, внукам.
Не кидайсь хлібом! Він святий!
http://ukrtvory.ru/tvori-pro-xlib.htmlВ суворості ласкавій,
Бувало, каже дід старий
Малечі кучерявій.
Я дуже люблю малювати. У вільну хвилину сідаю за улюблену справу.
Нещодавно мама купила мені різнокольорові олівці, фарби та білий папір. Спочатку з простим олівцем у руці обмірковую майбутній малюнок. Згодом у справу вже підключаються кольорові олівці чи фарби. Усім подобаються мої малюнки.
Одного дня тато вирішив зробити настінну виставку моєї творчості. Усі підтримали його ідею. Вона стала прикладом для моєї подруги. Софія теж запропонувала удома наклеїти на стіні свої найкращі малюнки.
Рідні радіють моїм успіхам. На день народження брат подарував мені велику книгу з малювання. Вона стала моїм незамінним помічником. Вчить малювати тварин, рослини, людей. Розповідає багато цікавого про художнє мистецтво, яке так захопило мене.