Решите контрошу )))
Числівниками є всі слова рядка *
три, третій, третина, троє
десять, десяток, десятеро, десята
семеро, сімка, сьомий, сім
четверо, чотири, чверть, четверті
два, другий, двоє, обидва
У котрому рядку є числівники: *
Сьогодні учень отримав двійку.
Я прочитав багато.
Півтора року збігло за водою.
Землю розділено надвоє.
Двічі я перечитав цю книгу.
Усі числівники кількісні у рядку: *
четвертий, кількатисячний, півтори, чотири
дванадцять, три , двадцятий, одна друга
двадцять, сімдесят, сороковий, кількатисячний
семеро, одна друга, тридцять, обидві
кількадесят, чотирнадцять, тринадцять, сімнадцятий
Інше:
Правильними є всі відмінкові форми числівників у рядку *
шестистами восьмидесяти чотитрьма
шестистами вісімдесятьма чотирма
шестистам восьмидесятьма чотирма
шістьмастами вісімдесятьма чотирьома
шістьмастами вісімдесятьма чотирма
Правильними є всі відмінкові форми числівників у рядку *
семистам дев’яноста вісьмом
сімостам дев’яноста вісьмом
семистам дев’яноста вісьми
семистам дев’яностам восьми
Тільки друга частина відмінюється в усіх числівниках рядка *
триста, п'ятсот, шістсот, вісімсот
двісті, шістдесят, сімсот, тридцять
п'ятдесят, шістдесят, сімдесят, вісімдесят
чотириста, дев'яносто, вісімдесят, сімсот
п'ятсот, шістдесят, вісімсот, вісімдесят
Правильно поєднано іменники з числівниками в рядку *
двадцять чотири учня
сім цілих і вісім десятих відсотків
півтори літри
двадцять два футболісти
три з половиною сантиметрів
Правильно узгоджено числівник з іменником у реченні *
До редакції надійшло два сценарія.
Батальні сцени фільму знімали два з половиною місяців.
Концерт тривав майже півтора години.
Для вистави слід використати чотирьох прожекторів.
Квартет утворюють чотири виконавці.
Відмінкову форму числівника вжито правильно в реченні *
Богун виявив талант полководця дід час Берестецької битви в червні тисяча
шістсот п'ятдесят першого року.
Певніші й докладніші відомості про козаків ми знаходимо коло року тисяча
п'ятисот п’ятидесятого.
Запорозька Січ до останніх днів свого існування, тобто до тисячу семисот сімдесят п'ятого року, залишалася острівцем волі
Якось у тисячу шістсот сорок сьомому році Чаплинський напав зі своїми гайдуками на Суботів.
Найперші відомості про
козаків записані в хроніках і літописах уже в тисяча чотирьохсот дев'яносто другому році.
Порушено норму відмінювання числівника в рядку *
Запорозька чайка вміщала від п'ятдесяти до сімдесяти козаків.
Серед восьмисот сорока семи приток Дніпра є велика річка Прип’ять.
На змаганнях директор нагородив п'ятьох учнів.
Швидкість бігу гепарда – від сто двадцяти до сто сорока кілометрів за годину.
Прийшовши на спортмайданчик, він зустрів там сімох однокласників.
Позначте речення, у якому вжито збірний числівник. *
Будувало дванадцять лицарів Софію.
Школярики стоять по три, чотири.
Я міг на тисячу, лишаю на п'ятак.
У погляді двійко іскрин виграє.
Прочитайте речення з пропущеними словосполученнями До початку матчу
лишається ..., але вже понад ... уклали контракти з ... Правильним є варіант послідовного заповнення пропусків: *
півтора місяця, сто телеканалів, тисячею двомастами рекламодавцями
півтора місяці, ста телеканалів, тисячею двомастами рекламодавцями
півтора місяця, ста телеканалів, тисячею двомастами рекламодавців
півтора місяці, сто телеканалів, тисяча двісті рекламодавцями
півтори місяці, сто телеканалів, тисяча двомастами рекламодавцями
не спамить
ПО сКРИПТУ ЗАБАНЮ
ответ:Владимир Святой, Владимир Святославич (около 960 г. — 15 июля 1015 г.) — князь новгородский с 970 г., великий князь Киевский (978/980—1015). В крещении – Василий. Известен также как Владимир Великий, Владимир Креститель (в церковной истории), Владимир Красное Солнышко (в былинах). Св. равноапостольный князь.
Детство, семья
Князь Владимир был сыном князя киевского Святослава Игоревича и Малуши, которая была ключницей у его матери княгини Ольги. Исследователям не удалось установить год рождения Владимира точно, однако большинство из них считает, что это произошло в 962 г. В связи с тем, что его мать была служанкой, молодой Владимир имел обидное прозвище «робичич», которое преследовало князя не одно десятилетие (хотя в то время социальный статус ребенка в Киевской Руси определялся по отцу).
До крещения Владимир состоял в нескольких официальных языческих браках, в частности, с полоцкой княжной Рогнедой, с «чехиней» и «болгарыней» (из волжских или дунайских болгар — неизвестно; по одной из версий, это была дочь царя дунайских болгар Петра, а Борис и Глеб были детьми от неё). Кроме того, Владимир сделал наложницей беременную вдову своего брата Ярополка, греческую монахиню, похищенную Святославом во время одного из походов. Вскоре она родила сына Святополка, который считался «от двух отцов»; Владимир рассматривал его как своего законного наследника, в то время как сам Святополк, по косвенным данным, считал себя сыном Ярополка, а Владимира — узурпатором.
После крещения Владимир состоял предположительно в двух последовательных христианских браках — с византийской царевной Анной и, после её смерти в 1011 г., с неизвестной «мачехой Ярослава»..
Владимир имел тринадцать сыновей (среди которых Ярополк Окаянный, Ярослав Мудрый, Борис и Глеб) и не менее десяти дочерей.
Объединение восточнославянских земель
Академик А.А. Шахматов называл Владимира «настоящим основателем» Древнерусского государства: именно при нём был завершён процесс объединения восточнославянских племен под властью киевских князей.
Известно, что в Новгород малолетний князь был посажен на княжение в 970 г., а его наставником стал воевода Добрыня (его дядя). После смерти Святослава в 972 г. великое киевское княжение переходит к Ярополку, однако мир его сыновьям надолго сохранить не удалось. В итоге начавшейся через три года усобицы погибает брат Святослава и Ярополка, древлянский князь Олег, а немного позже и сам князь Ярополк. Приход к власти Владимира Святославича был омрачён братоубийством.
Во время походов 981 и 992 г. власть Киева распространилась на западные области (территория Червенских городов, включая Восточное Прикарпатье). В 981 г. Владимиру пришлось снова покорять вятичей. В 984 г. князь усмирил радимичей.
Ещё более важно, что произошли качественные перемены в отношениях Киева и подчинённых земель. Сыновья Владимира стали его наместниками на этих землях. Суд и управление переходили к киевским наместникам, которым подчинялась местная верхушка. Создавались новые крепости, становившиеся новыми административными центрами. В крепостях размещались дружинники, местная верхушка частично уничтожалась, частично вливалась в ряды княжеской дружины, ставшей господствующей социальной группой в государстве. Всё это означало важный шаг на пути к превращению слабо связанных племенных территорий в единое государство с единой системой управления, подчиненной единому главе – киевскому князю.
Крещение Руси было обусловлено комплексом внутри- и внешнеполитических причин: неудовлетворённостью языческими культами в качестве национально-консолидирующего фактора, стремлением к укреплению власти князя, необходимостью вступления Древнерусского государства в число мировых держав. Решение принять христианство в его восточном, православном варианте из Константинополя было связано с желанием сохранить важные связи, установившиеся с Византией в предшествующие годы. Не меньшее значение имел престиж Византийской империи, находившейся в то время в зените могущества.
Согласно «Корсунской легенде», князь принял крещение в захваченном им г. Корсунь, центре византийских владений в Крыму, в 988 г. (однако фактически взятие Корсуни произошло, вероятнее всего, в 989 г.); там же состоялось бракосочетание Владимира с сестрой византийских императоров Василия II Болгаробойцы и Константина VIII Анной.
За крещением князя и его дружины последовало организованное государственной властью массовое крещение жителей крупнейших городов, прежде всего Киева и Новгорода. На первые годы после крещения (не позднее 997 г.) приходится учреждение в Древнерусском государстве митрополии с центром в Киеве, подчинённой Константинопольскому патриархату. Одновременно с митрополией в ней было учреждено не менее трех епархий: в Новгороде, в Белгороде Киевском, а также, вероятно, в Полоцке и/или Чернигове. Первыми епископами были греки.
На мою думку, патріот — це людина, віддана своєму народові, яка любить свою Батьківщину, готова її захищати в найважчі хвилини, людина, що живе і працює заради процвітання свого краю. Інколи, і навіть сьогодні, з високих трибун звучить море слів про любов і відданість Україні, але, на жаль, це тільки слова. Проте можна навести безліч прикладів самовідданої любові українців до рідного краю. Сьогодення є прикладом цього, адже багато синів і дочок України віддали за неї найдорожче — життя. Ми стали свідками цього. Події Майдану, війна на Сході... І досі проливається кров найщиріших патріотів. Історія свідчить, що українці в усі часи були патріотами. Про це розповідають історичні пісні й думи, художня література. Прикладом самовідданого служіння рідній землі є, наприклад, Ярослав Мудрий, справжні патріоти Залізняк, Гонта, Кривоніс, Дорошенко, Богдан Хмельницький, Леся Українка, Тарас Шевченко, Михайло Грушевський, Василь Стус, Іван Пулюй, наша сучасниця Ліна Костенко. Порушує тему патріотизму та засуджує балакунів-псевдопатріотів В. Самійленко в поезії «Патріоти». Справжнім патріотом у цій поезії, на мою думку, є третій юнак, який ...бачив душею Вкраїну І все, що вона добула. Письменник намагається до читачам не купитись на гарні слова, а дбати про свій край, любити рідну землю, працювати для неї. Я ще зовсім юна. І хоча життєвого досвіду в мене небагато, проте розумію, що дуже легко любити Батьківщину, коли вона багата і могутня, значно важче — коли вона слабка і незахищена. Та хіба зможуть справжні сини кинути хвору матір напризволяще? Я не засуджую тих людей, які в пошуках кращої долі емігрували за кордон, але впевнена, що вони глибоко нещасні, бо, можливо, маючи матеріальні блага, вони не мають змоги дихати рідним повітрям, бачити, як ростуть їхні діти, уклонитися рідній оселі, захищати свою землю від ворогів. Отже, справді, справжніми патріотами є ті люди, які не розказують про любов до рідного краю, а захищають його навіть ціною власного життя, працюють і живуть задля його процвітання, примножуючи набуте.