Спишіть текст, розставляючи розділові знаки. Випишіть з тексту складне безсполучникове речення. Виконайте синтаксичний розбір, накресліть схему. Серце калатає душа розмикається вона має ввібрати слова. в себе ці радісні Співає й землі. Біла сизість снігів переходить в сизу білість неба створюючи нерозривність. І ти ніби бачиш над тобою і янголята... Різдвяна казка! тебе поперед шугають Певна річ наша земля зберігає інформацію яку чужинці-заволоки ніколи не вичитають ані зі снігів ані з марева ані з розлитих у повітрі щедрівок. І починаєш розуміти ту тоскну необхідність наших емігрантів що воліли б хоч померти на рідній землі. Ми відчуваємо власне тіло не бачачи власного випромінювання не фіксуючи космічних променів які проймають наше єство. Зоряні пульсування зливаються з незримими спектрами променів від землі такі імпульсі відчувають тільки люди споріднені із землею. Ці імпульси закладені в безсмертних колядках і щедрівках.
Хлопці знітилися. Обом стало соромно. Вони швидко вийшли з хати.
- Що будемо робити, Антоне?
- Не знаю. Я б зараз під землю провалився від сорому...
Вони сіли під старою розлогою грушею, колись бабуся з її плодів варила таке смачне варення ...
- А кому ти продав ікону?
- Опанасовичу ... В нього магазин є з всякою старовиною...Але вже стільки часу минуло...Та й грошей нема.
- Треба шукати ікону! А гроші я знаю в кого можна позичити. Бабусі недовго ще з нами бути...
Хлопці встали і попрямували до дороги.
В крамниці, звичайно, ікони не було. Опанасович сказав, що продав її якійсь старій жінці. А хто вона така - він не знає. Сказав лише, що бачив її кілька разів на базарі - вона продавала сир, молоко, масло... Хлопці вхопилися за це і попрямували до місцевого ринку, хоч надії було мало. Роман вже встиг позичити гроші в свого друга, аби лиш бабусю відшукати... Хлопці йшли поміж торгових рядів і вдивлялися в селянські обличчя. Аж раптом Роман почув як його кличе Антон. Брат стояв біля старенької бабусі перед якою був розкладений її нехитрий товар: сир, молоко, масло. Хлопці з надією дивилися на бабусю...
- Діти, ви щось хочете купити? - запитала бабуся.
- Ні. - першим отямився Антон. - Це ви купили ікону в Опанасовича десь півроку тому?
- Так, я. А що таке?
Хлопці чесно розповіли про все, що трапилося...Бабуся дивилася на хлопців. Антон стояв блідий, йому було страшенно соромно, він хотів зірватися з місця і тікати, але не міг і поворухнутися...
- То ви хочете, щоб я її вам повернула?
- Продали, - вихопився Роман.
- У нас є гроші, навіть, більше, ніж ви за неї заплатили.
- Я ікон не продаю. - відмовила стара жінка.
В обох похололо на серці - "Не продасть!".
- Ми вас просимо, будь ласка! Скажіть свою ціну!
- Я ж сказала - я не продаю ікон. Я вам її віддам, але ви мені обоє рік допомагатимете влітку. Домовилися?
- Так - так! - зраділи обоє.
Троє вийшло з ринку і попрямували за місто.
Коли брати опинилися в хаті бабусі Ганни, то стали і завмерли на порозі. З усіх кутків на них дивилися Святі Обличчя. В кімнаті було до 50 ікон.
хліб - це багатсво нашої країни. його треба берегти і шанувати. а як хліб з'являється на нашому столі? Вирощування хліба - це чітко складена праця не однієї людини. Для того, щоб ми могли їсти добрий хліб, спочатку землю потрібно обробити. Навесні трактори її оруть, культивують. Далі сіялки сіють зерно. Всю весну зерно росте, а літом починає колиситися. Завдяки сонцю колосся дозрівають і на прикінці літа або на початку осені прийшов час збирати врожай. Комбайни збирають наше зерно і відвозять його до млина. Саме у млені звичайне зерно перетворяється в борошно з якого або на пекарнях, або у дома печуть саме той хліб, що кожний день є у нас на столі.