У реченні "І , як у справжнього митця, були в нього тяжкі сили неспокійного роздуму, гострого невдоволення своєю роботою" (О.Донченко) прикладка відокремлюється, бо:
а) стоїть після означуваного слова, вираженого загальним іменником, власною назвою. займенником;
б) з'єднана з означуваним словом сполучником як та має додатковий відтінок причини;
в) є власною назвою, стоїть після означуваного слова і вжита для уточнення;
г) сполучається з пояснювальним словом за до слів наприклад, або, чи, тобто, а саме, на ім'я, на ймення, так званий, родом, як-от та ін.
Дівчинка була струнка й тоненька. Вона стояла, схрестивши ніжки, та тримала бабусю під руку. Її довге та густе каштанове волосся, зав’язане у два «хвостика», спадали нижче пліч. Дівчинка роздивлялась навкруги своїми великими карими очима, відкритими та виразними, а в них чомусь проглядалось занепокоєння. Мабуть, автобуса вони з бабусею чекали вже довгенько. Незважаючи на це, у погляді дівчинки відчувався непідробний інтерес до всього, що коїлося навкруги. Дівча повертало свою акуратну голівку в усі боки, роздивляючись людей на зупинці, автомобілі, що проїжджають повз, вивіски магазинів, голубів, що проходжали поважно трохи поодаль. Потім вона поверталася до бабусі й обличчя її ставало не по-дитячому серйозним. Дівчинка гладила бабусину руку та починала виглядати на дорогу.
Дівчинці дуже пасувало її просте літнє платтячко світло-жовтого кольору та легкі сандалії, в них вона була схожа на красиву ляльку щойно з магазину. Раптом вона радісно гукнула дзвінким голосом: «Бабуся, а от і наш автобус!» і з широкою посмішкою на обличчі потягла бабусю за собою.
Я чомусь посміхнувся, побачивши радісне та спокійне обличчя темноволосої дівчинки, що виглядала з вікна автобуса, який від’їжджав від зупинки.