С тех пор как мы купили первую машину я дико заинтересовалась автомобилями. Надо сказать что меняли мы машины уже четыре раза. По разным причинам это всё происходило (авария, угон, переезд в другой город). Да-да всё было.))) Ну так вот теперь я спец по автомобилям не хуже своего мужа.)) Потому как доверить только ему одному выбор новой машины каждый раз не решалась. Всё-таки машина это не ведро картошки, а мужики все идиёты, ну это мы знаем, да?))) Теперь когда мы едем по городу я обожаю рассматривать другие машины и сравнивать со своей. А ещё я люблю просматривать разные автосайты и читать об автомобильных новинках . Сейчас почти каждый день появляется информация о том что такая-то известная компания выпустила новую модель уже известной марки или запустила в производство какую-то совершенно новую марку. Ну так вот я обожаю читать про разные суперские навороты в этих иномарках. А вот когда читаю что у нас в стране в каком-нибудь городе наладили выпуск выпуск машин на иностранной линии, честно говоря становится грустно. Потому что деньги на ветер... Кто на них ездить то захочет? Цена наверняка будет как на иномарки, а качество фиии. :((
Мені здається , що не має читкого визначення зради. Коли від нас відвертається чужа людина у біді,, то , здається , це нікого не дивує. Але коли рідна сміється над кепкуваннями інших в нашу адресу, то це , мабуть, вже поряд зі зрадою. Чому? Ніхто не очікує від стороннього розуміння, підтримки або до бо "кожний сам за себе". Але від тих, кого ми підримували, розуміли, втішали та ,не шкодуючи часу, допомагали,то, мабуть, маємо право на віддяку. А наші сподівання не виправдалися. Здається, що сама надія тоне разом з нашим настроєм та силами в проблемі. Зрадник ніби став суперником, і у стані ворогів побільшало. Тому , гадаю, зрада - стан душі зрадженного, коли його сподівання були зруйновані словом чи ділом людини, яку він вважав своїм помічником . Єдиними ліками від зради, гадаю, може бути лише повага до інших та самого себе. Тоді не буде болю від зраджених сподівань, бо всі уроки життя потрібні й здаланні, і у кожнох людини вони свої. Комусь треба пройти черех чужу зраду, а хтось повинен сам зрадити, щоб зрозуміти свій рівень розвитку душі. Ми все здатні подолати! Навіть зраду!
Чому? Ніхто не очікує від стороннього розуміння, підтримки або до бо "кожний сам за себе". Але від тих, кого ми підримували, розуміли, втішали та ,не шкодуючи часу, допомагали,то, мабуть, маємо право на віддяку. А наші сподівання не виправдалися. Здається, що сама надія тоне разом з нашим настроєм та силами в проблемі. Зрадник ніби став суперником, і у стані ворогів побільшало.
Тому , гадаю, зрада - стан душі зрадженного, коли його сподівання були зруйновані словом чи ділом людини, яку він вважав своїм помічником .
Єдиними ліками від зради, гадаю, може бути лише повага до інших та самого себе. Тоді не буде болю від зраджених сподівань, бо всі уроки життя потрібні й здаланні, і у кожнох людини вони свої. Комусь треба пройти черех чужу зраду, а хтось повинен сам зрадити, щоб зрозуміти свій рівень розвитку душі.
Ми все здатні подолати! Навіть зраду!