Серцю кожного з нас дороге Свято Перемоги. Доріг пам'яттю про тих, хто ціною свого життя відстоював свободу. Ми повинні завжди пам'ятати про людей, що віддали свої життя за свободу і світле майбутнє нашої країни. Безсмертний подвиг тих, хто боровся і переміг фашизм. Пам'ять про їх подвиг вічно житиме в наших серцях і нашій літературі. Ми повинні знати, якою ціною було завойовано наше щастя. Знати і пам'ятати про тих майже зовсім дівчатках з повісті Бориса Васильєва «А зорі тут тихі», які сміливо дивилися смерті в очі, захищаючи свою Батьківщину. Хіба ним, таким крихким, ніжним, носити чоловічі чоботи або тримати в руках автомати? Звичайно, немає. Але вони сміливо пішли назустріч фашистським головорізам, щоб не дати ворогам можливості пройти. Вони виконали свій борг перед Батьківщиною. Особливо мене захоплює подвиг Жени Комельковой. Щоб дати можливість Васкову надати до Ріті, вона відводить німців від того місця, де лежить її подруга. Вона б'ється з фашистами до останнього. Женя була прекрасна і в житті і в смерті. Фашисти, роздивляючись убиту, звичайно ж, не змогли зрозуміти, чому ця красива дівчина пішла битися з ними. Смерть не владна над такими людьми, тому що ціною свій життя вони відстоювали свободу, правду. Безсмертний і подвиг тих солдатів, які захищали Сталінград. Про цих героїв розповідає нам Ю. Бондарев в романі «Гарячий сніг». Розуміючи, яке значення має Сталінград для нашої країни, генерал Бессонов дає наказ: «Стояти і про смерть забути. Вибивати танки. Битися до останньої крові»! І солдати виконали наказ. У живих залишилися тільки чотири артилеристи і два кулеметники. Бессонов, обходячи позиції після бою, плакав, не соромлячись; плакав через те, що радянські воїни вистояли, не пустили фашистські танки в Сталінград. Битва була жахлива, але вони все-таки перемогли. Горіло усе: і танки, і люди, здавалося навіть, що горить сніг. Ці люди загинули, прекрасно розуміючи, що вони віддають свої життя в ім'я свободи, в ім'я майбутніх щасливих поколінь.
Є в нашому класі один собі такий хлопчина: не те, щоб дуже смішний, але добряче кумедний. І трапляються з ним частенько всілякі весели речі.От про одну таку смішнючу пригоду я вам і розкажу. За звичай ми снідаємо в шкільній їдальні і частенько нам на сніданок дають варені яйця. Наш, так би мовити, класний силач щоранку бив тим в круту звареним яйцем собі по лобі, щоб похизуватися, який він сильний і як справно він розбиває яйце. От і нашому смішному хлопцеві теж закортіло похизуватися і одного сніданку, він, недовго розмірковуючи, вирішив відтворити цей номер. Трюк, я вам скажу, був іще той-ми всім класом мало не луснули зо сміху. На його нещастя в той день яйця нам подали в зм"ятку. Отож, після того, як він зі словами : " Дивіться як я можу!" гордо луснув себе яйцем по лобі, все його обличчя вкрилося жовто-білими кольорами із залишками шкаралупи. Просто новонароджене каченя ! Він теж сміявся з нами, адже такий неочікуваний збіг обставин годі було собі і уявити!
Але вони сміливо пішли назустріч фашистським головорізам, щоб не дати ворогам можливості пройти. Вони виконали свій борг перед Батьківщиною. Особливо мене захоплює подвиг Жени Комельковой. Щоб дати можливість Васкову надати до Ріті, вона відводить німців від того місця, де лежить її подруга. Вона б'ється з фашистами до останнього. Женя була прекрасна і в житті і в смерті. Фашисти, роздивляючись убиту, звичайно ж, не змогли зрозуміти, чому ця красива дівчина пішла битися з ними. Смерть не владна над такими людьми, тому що ціною свій життя вони відстоювали свободу, правду.
Безсмертний і подвиг тих солдатів, які захищали Сталінград. Про цих героїв розповідає нам Ю. Бондарев в романі «Гарячий сніг». Розуміючи, яке значення має Сталінград для нашої країни, генерал Бессонов дає наказ: «Стояти і про смерть забути. Вибивати танки. Битися до останньої крові»! І солдати виконали наказ. У живих залишилися тільки чотири артилеристи і два кулеметники. Бессонов, обходячи позиції після бою, плакав, не соромлячись; плакав через те, що радянські воїни вистояли, не пустили фашистські танки в Сталінград. Битва була жахлива, але вони все-таки перемогли. Горіло усе: і танки, і люди, здавалося навіть, що горить сніг. Ці люди загинули, прекрасно розуміючи, що вони віддають свої життя в ім'я свободи, в ім'я майбутніх щасливих поколінь.
Є в нашому класі один собі такий хлопчина: не те, щоб дуже смішний, але добряче кумедний. І трапляються з ним частенько всілякі весели речі.От про одну таку смішнючу пригоду я вам і розкажу.
За звичай ми снідаємо в шкільній їдальні і частенько нам на сніданок дають варені яйця. Наш, так би мовити, класний силач щоранку бив тим в круту звареним яйцем собі по лобі, щоб похизуватися, який він сильний і як справно він розбиває яйце. От і нашому смішному хлопцеві теж закортіло похизуватися і одного сніданку, він, недовго розмірковуючи, вирішив відтворити цей номер. Трюк, я вам скажу, був іще той-ми всім класом мало не луснули зо сміху. На його нещастя в той день яйця нам подали в зм"ятку. Отож, після того, як він зі словами : " Дивіться як я можу!" гордо луснув себе яйцем по лобі, все його обличчя вкрилося жовто-білими кольорами із залишками шкаралупи. Просто новонароджене каченя ! Він теж сміявся з нами, адже такий неочікуваний збіг обставин годі було собі і уявити!