Моя країна-Україна. я пишаюсь тим що, що я українка,адже в будь який час,українці залишаються гостинною родиною,як і на заході так і на сході. наша Батьківщина,ще дуже молода,але уже пережила багато хорошого і поганого.особливо зараз в нелегкі для України часи,я відчуваю сильну любов у своєму серці.також просто неможливо перечислити , те все,за що я люблю Україну...моя батьківщина крихітна на карті,але могутня сама по собі можливо десь кращі гори,море,міста,але я всеодно завжди буду любити свою Україну
Наше життя минає непомітно. Сьогодні я хотів би повернути вчорашнє, та це неможливо. Хіба що хтось збудує машину часу і здійсниться мрія багатьох - повернутися у своє дитинство, свої юні студентські роки. Але, на жаль, це призвело б до непоправних наслідків: катастрофи, війни, хвороби тощо. Я вважаю, що яскраві моменти створюємо ми - люди. Тому яскраве запам'ятовується найкраще. Це ті моменти, заради яких варто жити: незабутні дитячі враження від сонячного лоскотання, жалючої кропиви, духмяних квітів і трав, легенького вітерцю під час купання у річці; злети і падіння шкільного періоду; подорожі світом. Час від часу я пригадує все, що зі мною були. Це доволі цікавий процес. Перебираю світлини свого життя так, ніби гортаю їх за до планшета. Отже, творцями митей є ми самі. Якщо ми не пригадуватимемо минулого, ми не матимемо майбутнього. Наостанок скажу словами Ліни Костенко: "І час летить, не стишує галопу (...) А ми живі, нам треба поспішати".
наша Батьківщина,ще дуже молода,але уже пережила багато хорошого і поганого.особливо зараз в нелегкі для України часи,я відчуваю сильну любов у своєму серці.також просто неможливо перечислити , те все,за що я люблю Україну...моя батьківщина крихітна на карті,але могутня сама по собі
можливо десь кращі гори,море,міста,але я всеодно завжди буду любити свою Україну
Я вважаю, що яскраві моменти створюємо ми - люди. Тому яскраве запам'ятовується найкраще. Це ті моменти, заради яких варто жити: незабутні дитячі враження від сонячного лоскотання, жалючої кропиви, духмяних квітів і трав, легенького вітерцю під час купання у річці; злети і падіння шкільного періоду; подорожі світом.
Час від часу я пригадує все, що зі мною були. Це доволі цікавий процес. Перебираю світлини свого життя так, ніби гортаю їх за до планшета.
Отже, творцями митей є ми самі. Якщо ми не пригадуватимемо минулого, ми не матимемо майбутнього. Наостанок скажу словами Ліни Костенко: "І час летить, не стишує галопу (...) А ми живі, нам треба поспішати".