Виконайте тестові завдання з вибором кількох правильних відповідей.
1. Укажіть правильне твердження: А Прислівник у деяких формах може мати закінчення. Б. Прислівник може виступати додатком. В. Усі прислівники мають ступені порівняння. Г. Прислівник – це незмінювана частина мови. Д. Прислівник може бути головним членом речення. Е. Прислівник може творитися від усіх відмінюваних частин мови.
2. Укажіть ряди, де в усіх словосполученнях є прислівник: А. Ставитись по-доброму, дивитись по-вовчому, вивчити напам’ять, висить угорі. Б. Зібратись укупі, зробити по-своєму, виконати утрьох, йти додому. В. Забагато узяв, у купі піску, скаржитися на пам’ять, за багато днів. Г. Йти назустріч, співати по-українськи, болить усередині, звернутися вдруге. Д. Зробити по-новому, по новому будинку, зійти на гору, до дому батька. Е. Відпочити вдень, в день свята, у трьох друзів, по доброму обличчю.
3. Укажіть ряди, де прислівника виражають одну й ту ж ознаку: А. Розмова віч-на-віч, вихід навпроти, дорога нав швидко дібратися. Б. Прийти вдосвіта, бігти навперейми, зробив талановито, сиділа поруч. В. Дуже мало зрозумілий, давно знайомий, зробив добре. Г. Дорога ліворуч, ліс восени, читання мовчки, біг підтюпцем. Д. Нещодавно придбаний, часто використовуваний, злетів високо, читання вголос. Е. Надзвичайно корисний, зовсім холодний, недостатньо теплий, злегка синюватий.
4. Укажіть ряди, де прислівники належать до одного і того ж розряду: А. Глибоко, гарно, спокійно, розумно, умисне. Б. Добре, погано, пішки, бігом, навперейми. В. Навмисне, напоказ, наперекір, напоказ, на зло. Г. Далеко, угору, звідти, здалеку, праворуч. Д. Учора, торік, зранку, завжди, спересердя. Е. Згарячу, с знічев’я, мимохіть, забагато.
5. Укажіть ряди, де всі прислівники мають ступені порівняння. А. Голосно, близько, рішуче, корисно, тепло. Б. Свіжо, холодно, добре, мудро, надзвичайно. В. Мляво, яскраво, погано, препогано, м’якенько. Г зручно, дорого, весело, спокійно. Д. Повільно, важко, кисло, тривало, коротко. Е. Чудово, солодко, зненацька, дощенту, достатньо.
Особисто для мене, доброзичливість - повсякденна справа і я не вбачаю у ній нічого складного. Та є такі люди, що лише у певному суспільстві стають доброзичливими, і при цьому докладають багато зусиль. Іноді я замислююся над тим, що це за тип людей. Якщо ти з малечку любиш поважаєш людей, то своє ставлення до них проявляєш тільки у теплих відносинах, і важливим інструментом тут слугує доброзичливість. Та напевно є люди, що відштовхують від себе суспільство, через різні причини - можливо, хтось не вгодив чи образа затаїлася на серці. Через, здавалося, такі різні дрібнички ці люди замикаються у собі і не хочуть ділитися своїм добром з іншими. Для них доброзичливість стає чимось неосяжним і далеким. Я зовсім не розумію таких людей, і вірю, що цу нашому суспільстві їх небагато.
протягом життя кожна людина хоче бути схожою на когось, орієнтуватися на той чи на той вчинок. хтось хоче бути схожим на тата, хтось на маму, а коли люди дорослішають, то обирають орієнтиром видатних людей, які досягнули в житті неабияких успіхів. на мою думку, люди роблять цей вибір тому, що орієнтуються на найкращі моральні цінності. по-перше, вони прикрашають людину, тому вона має безліч хороших друзів та знайомих, які цінують її за ці моральні якості. по-друге, завдяки їм ми здобуваємо повагу й шану інших. розмірковуючи над цим, я пригадала головну героїню однойменного твору ліни костенко ,,маруся чурай" - марусю. весела, привітна дівчина, її пісні співала вся полтава. але з нею трапилась біда. ось вона стоїть у суддівській залі, чекаючи вироку. та хіба ж вона оступилася б, коли б не її зрадливий коханий? хіба її моральні якості зникли? звичайно, ні. доказами цього є те, що пише ліна костенко в таких своїх рядках: ,,що ж це виходить? зрадити в житті державу – злочин, а людину - можна? " закони моралі повинні бути найвищими законами людства, за ними людина й повинна відповідати перед собою та богом, тому що перед суддею може стати і той, хто є морально та духовно чистою людиною. проводячи історичні паралелі, я згадала1932-1933 роки, коли в україні був голодомор. деякі люди, перебуваючи в стані страшного голоду, забули про всі закони моралі, щоб не вмерти, їли собак, котів і навіть людей. саме так, адже таке страшне явище, як каніізм було виявлене в ті часи. звичайно, умови тодішнього життя виправдовують їхні вчинки. перед людьми поставав вибір: забути про закони моралі – і вижити чи дотримуватись правильних орієнтирів – і померти. це був нелегкий вибір, і багато людей, які все життя орієнтувалися на закони моралі, мусили відступитися від них. узагальнюючи, наголошу: хто все своє життя йде, орієнтуючись на закони моралі, той ніколи не залишиться сам і матиме щирих друзів, люблячих батьків та міцну родину.