Випишіть дієприслівники. Розберіть за зразком: Зразок: лежачи – дієприсл., тепер. час, недокон. вид, обставина
Зима, прийшовши на зміну дощам пізньої осені, часто починається з холодних вітрів.
Дерева вже давно скинули своє листя, поступово занурюються у глибокий сон.
Яскраве сонце світить лише кілька годин на добу, зовсім не зігріваючи.
На вулиці мороз, і люди видихають густі струмені пари. Усі одягнули теплі
шуби, сховавши вуха під шапками, а руки в рукавички. Тільки ніс і щоки ніяк не
вберегти від морозу, і вони стають рум’яними.
Зима, ніби справжня Снігова королева, холодна та іноді непривітна. Зате
прекрасна у своїх білих шатах зі снігу й прикрасах із діамантів льоду. Накинувши на
плечі шаль з вітру та хуртовини, зима нечутним кроком ступає по землі, радуючи нас
своєю красою і веселими забавами.
Але зараз річ піде не про спільну боротьбу за щасливе майбутнє, а про другу сторону цього почуття, - про біль для одного, і просто байдужість для другого користувача цією турботою, й любов’ю. Часто буває так, що наші почуття не взаємні. Тоді кохати стає складно. Кохання – це постійна робота, безперервне бажання зробити свої почуття палкішими і жагучішими. А, оскільки немає віддачі, і ми за свою працю і старання не отримуємо бажаного результату, ми глибоко страждаємо і розчаровуємося, втрачаємо сил і енергії. Для нас такі відносини стають випробуванням, в той час як для когось вони можуть бути просто насмішкою, чи глузуванням, чи ж холодним поглядом. Таким чином, бути коханим легко, бо ми не страждаємо, а кохати – складно.
Як і рідна мова, звичаї об'єднують людей в один народ.
Багатющий скарб звичаїв нашого народу ми отримали в спадок і мусимо зберегти його та, нічого не втративши, передати нашим дітям, щоб не перервався зв'язок поколінь, щоб зберегти генетичну пам'ять нашого народу.