Завдання І. Випишіть номери безсполучникових складних речень спочатку з однорідними частинами, а потім — з неоднорідними.
1. Темная діброва стихла і мовчить; листя пожовтіле з дерева летить (Я. Щоголів). 2. Людство не усвідомить
себе як єдине ціле — не буде йому добра. 3. Визорилося небо, поля потонули в імлі, у синіх смереках
(О. Гончар). 4. Піднімаються грози на тлі вечорів, у тих грозах серця позливались громами
(М. Вінграновський). 5. Мир у світі таки буде: його хочуть усі люди. 6. В осінній час сім погод у нас: сіє, віє,
туманіє, шумить, мете, гуде, зверху йде (Народна творчість). 7. Сонце гріє, вітер віє з поля на долину, над
водою гне з вербою червону калину (Т. Шевченко). 8. На небі сонце — серед нив я (М. Коцюбинський).
9. Вишня губить листя на причілку хати, журавель колодязний трубить у мерзлу синь (В. Бровко). 10. Мені
здається: твої очі в мою душу світять з вишини (В. Сосюра). 11. Подивилась ясно — заспівали скрипки
(П. Тичина). 12. Хай живуть літаки, хай каштани цвітуть, хай симфонія музики лине у далеч космічну ракети
(Л. Дмитерко).
З однорідними частинами
З неоднорідними частинами
Завдання ІІ. Запишіть безсполучникові складні речення, підкресліть граматичні основи, позначте
скісною рискою (/) межі частин, визначте смислові відношення між ними, побудуйте схеми речень.
Зразок: Вітер дихнув/ 1 – забриніли стебельця сіна/ 2 . [ ] - [ ]. – наслідок
1. Лелеки вже забрали літо, дощем розплакались хмарки, в саду жоржина сумовито скида на землю
пелюстки. 2. Зійшли сніги – земля відкрилась небу. 3. Вночі їй снився сон: іде вона широкими вулицями
разом з далекими друзями. 4. Невеличка колона зупинилась, від неї відійшов високий, широкоплечий
чоловік. 5. Вдарила могутня хвиля – будиночок розсипався на друзки. 6. Посієш вчасно –
вродить рясно. 7. Мандрівники довгий час мовчали: довга дорога їх втомила. 8. Бачу
здалека: хвиля іскриста грає по синьому морю.
Р. молодості повісті любові путі тюлі юності
Д. молодості повісті любові путі тюлі юності
З. молодість повість любов путь тюль юність
О. молодістю повістю любов*ю путью тюллю юністю
М. на молодості на повісті на любові на путі на тюлі на юності
Берг Сповнені вічної юної зваби, безсмертно лунають пісні над українськими просторами, легко залітаючи на крилах мелодії далеко за межі рідного краю. Без народної пісні взагалі неможливе повнокровне духовне життя людини. До пісні звертаються колективно й поодинці, в будень і свято, старі й молоді. Народні пісні володіють чудовою здатністю полонити людські серця. В них два крила — слово і мелодія. Вони підносять настрій, окрилюють бажання, надихають у праці, овівають радістю відпочинок, розраджують у горі, тамують душевні болі, множать сили в боротьбі. «Нема кращих співаночок, яку нашім краю», — пишаються своєю піснею українці перед світом. В пісні ми єднаємося з родом, народом і всім світом. Так найдавніші з пісень — колядки, щедрівки — допомагають нам увійти в минуле наших предків. Вони славлять звичайну трудову людину. Щедрими кольорами поетичного домислу зичать вони господареві щастя й статків. Постать господині овіяна високою поезією, теплотою і любов’ю. До чого б не доторкнулися її працьовиті руки, все облагороджується: По дрова пішла — золото внесла,
По воду пішла — мед-вино принесла. Парубок у колядках та щедрівках — це невтомний трудар і богатир-воїн, красень, у якого закохується сама королівна. Все в нього незвичайне, особливо ж кінь і зброя. Образ дівчини огорнений серпанком ніжності й захоплення: вона зачаровує своєю вродою, працьовитістю, поставою. З приходом весни линули веснянки, сповнені світлого й радісного відчуття оновлення природи: Розлилися води на чотири броди,
Ой дівки, весна-красна, зілля зелененьке! Відродження природи тривожили чуйні молоді серця, викликали радість і надію. Лірична пісня несе в собі високу народну мораль: вона завжди на боці покривдженого, багатству протиставляє красу, розрахунку — кохання, поетизує працьовитість, доброту, щедрість, щирість почуття, вірність. Пісня була і в кривавих січах, у походах по всіх дорогах ратної слави. Злітаючи з кобзаревих вуст під гомін кобзи, повідала вона про народних героїв: Байду Вишневецького і Дорошенка, Хмельницького і Кривоноса, Залізняка і Ґонту. Пісня була спільницею воїнів і повстанців, пісня і з чумацькими валками, і з жовнірами та солдатами, і з заробітчанами. Вона відобразила і неволю, і важку долю трудової людини. Українські пісні набули широкої слави в світі. Національна гордість переповнювала серце О. Довженка, коли він писав: «Навряд чи співають так гарно і голосно, як у нас на Україні. Пишеться це не з бажання виставити себе перед світом у прибільшено-вигідному світлі, а в ім’я реалізму, з чим усі, хто співає, згодяться одностайно». Линуть звуки благовісні,
В’ється радість, наче птах.
Наша дума, наша пісня
Не загине у віках, — відлунює вірш М. Рильського. Так хай же завжди звучить українська пісня в живому виконанні в побуті, на сцені та в безмежному ефірі!