Задание 1. Вспомните вторую часть стихотворения «У лукоморья дуб зелёный» А.С. Пушкина. Перечислите, о каких чудесах говорит поэт. Составьте план этой части.
2. Напишите развёрнутый ответ на вопрос, что вам показалось самым невероятным и даже в сказках такое не встретишь?
СОР ПО РУССКОЙ ЛИТЕРАТУРЕ
«Памятник» Пушкина и «Памятник» Державина очень схожи, потому что в этих стихотворениях общая тема, авторы уверены, что они не умрут, потому что от них останется большая часть, которая принесет им вечную славу.
Пушкин и Державин посвятили себя поэзии, большая доля их жизни ушла на создание великолепных стихотворений, повестей, романов, од, которые стали частью их душ. Их произведения известны «от Белых вод до Черных» . Муза, о которой говорят Пушкин и Державин, есть муза поэзии, которая будет вечно вдохновлять человека, как вдохновляла этих великих людей. Авторы «Памятников» хотели сказать, что их творения будут вечны, потому что в этот огромный труд вложена частичка их душ.
Державин в первой строфе сравнивает памятник с пирамидами, они уже тысячи лет стоят, им не страшно ни время, ни солнце, так и творчеству Гаврилы Романовича не страшно время. А у Пушкина памятник вознесся выше Александрийского столпа, а александрийский маяк считался самым высоким сооружением того времени. Значит Пушкин и Державин обращались к древним мифам, но каждый к разному чуду света.
Державин рассказывает о там, что он первый «дерзнул в забавном русском слоге о добродетелях Фемиды возгласить» , это значит, что «Оду на день… » он попробовал сочетать с сатирой. Пушкин же не говорит о своих достижениях, но его произведениях, но его произведения будут известны, если «жив будет хоть один пиит» , потому что у поэтов более тонкая душа понять тонкости темы и идеи стихотворения.
Пушкин и Державин оставили частичку своих душ в своем творчестве, поэтому их произведения ценились, ценятся и будут знамениты еще сотни лет
Відповідь:
а що потрібно зробити ? розказати, що робили поганого, а що доброго ?
може щось таке:
полонені німці: добро: зводили будинок з любов"ю і на совість; зло, жорстокість: не любили цей народ, не любили будинки, які мали тут поставити
місто: добро: давно не сердилося на німців, зло, жорстокість: ніхто не звертав уваги на те, що німці хворіли, Фрідріха поховали "укинувши в яму і навіть не насипавши горба"
Фрідріх: добро: часто згадував своїх дітей і сумував за ними, любив інших дітей, наполегливо всю весну і літо сіяв квіти; зло: в будь-якому випадку він потрапив в полон не випадкового, він - ворог, а ще мені важко судити іншу людину, але зневіра, самогубство - це великий гріх.
охоронець: добро: шкодував хворого Фрідріха, пригощав його цигарками і дозволяв лежати під стіною, зло, жорстокість: нічого не зробив для порятунку Фрідріха (правда, невідомо, чи він міг щось зробити), гиркав до полонених, називаючи їх "бидлотою"
діти: добро: любили, коли Фрідріх саджав на коліна та співав своїх дурних німецьких пісеньок, зло, жорстокість: топтали і розкидали грядку, яку з такою любов"ю сіяв Фрідріх, кидали в Фрідріха грудками.
героїня: добро: з роками зрозуміла, що на людське відношення, повагу має право будь-яка людина; зло, жорстокість: як дитина війни бачила в полонених німцях лише ворогів, тому знущалася разом з іншими з хворого Фрідріха, топтала його грядочку.
Пояснення: