Недарма говорять, що природа – наша мати. Вона дає людині все необхідне для життя, хоч ми не завжди можемо оцінити її дарунки. Що може бути кращим за тепле сонце, величні гори, грайливе море, квітучі дерева навесні? Світ природи багатий і різноманітний. Чого варті сотні тисяч видів тварин, більшість з яких ми ніколи не бачили у житті! А найголовніше те, що людина не просто користується тим, що природа дає їй, а cама становить її невід’ємну частину. Зараз ми всі звикли жити у світі, який начебто будуємо для себе самі. Ми живемо у великих будинках, оснащених високотехнологічними побутовими пристроями, маємо змогу пересуватися на великі відстані завдяки автомобілям, потягам, літакам. Також ми можемо слідкувати за тим, що відбувається за тисячі кілометрів, через Інтернет або телебачення. Але на мою думку, все це вторинне, адже в будь-якому випадку ми використовуємо знання законів природи та її енергію для створення всіх цих технологій. І на крайній випадок, людина може прожити без усього цього, як жили наші предки й досі живуть деякі первісні племена. Але неможливо жити, якщо ти не маєш змоги насолодитися свіжим ранковим повітрям, погратися з маленьким ласкавим кошеням, погрітися на літньому сонечку, вдихнути аромат троянд, побачити високо в небі світ уже неіснуючих зірок. Хтось може не погодитись, але мені здається, кожен із нас потребує цих простих радощів час від часу. Недарма на вихідні й свята люди полюбляють бувати на природі, тому що спілкування з нею допомагає їм відпочити, розслабитися, зібратися з силами для вирішення важливих проблем в нашому, «людському» світі. Дуже засмучує те, що люди захопившись розвитком нових технологій, часто шкодять природі. Наша діяльність викликає забруднення довколишнього середовища, кліматичні зміни, вимирання видів тварин і рослин. Колись це було не дуже помітно, а зараз у великих містах просто нема чим дихати. Необхідно пам’ятати, що шкодячи природі, ми робимо гірше самим собі. Мені дуже подобається, що в багатьох країнах люди звернули увагу на альтернативні джерела енергії та екологічні види транспорту. У цій справі неможна бути байдужим – ми маємо зберегти багатства і красу природи, тільки за цієї умови можливе й наше існування на Землі.
Я без будь-яких перебільшень можу сказати, що це найсмішніша книга мого дитинства. Ніколи не забуду той вечір, коли я в дванадцять років відкрив перші її сторінки. Мене одразу захопила мова автора та захопили герої, які так були схожі на мене. Особливу увагу привертають головні герої: Ява та Павлуша - справжні друзі, які весь час сваряться, але всеодно миряться бо є ледь не братами. Їх серця та думки ще такі чисті і щирі, що перечитуючи улюблені моменти зараз, я відчуваю всередині себе ту дитину, яку здається втратив виростаючи. Надзвичайно смішні ситуації : тут і спроби прокопати метро під сараєм ,і втекти на кшталт Робінзона на безлюдний острів.Я б порадив би цей твір не лише дітям, якщо для дітей - це весела повість про витівки і пригоди двох їх ровесників та для дорослих.А коли залишалися остані рядки просто не хочеться, щоб вона закінчувалася – настільки зживаєшся з героями і проникаєшся їх пригодами та переживаннями. Я впевнена, що «Тореадори з Васюківки» В. Нестайка – одна з найкращих його книжок.
Надзвичайно смішні ситуації : тут і спроби прокопати метро під сараєм ,і втекти на кшталт Робінзона на безлюдний острів.Я б порадив би цей твір не лише дітям, якщо для дітей - це весела повість про витівки і пригоди двох їх ровесників та для дорослих.А коли залишалися остані рядки просто не хочеться, щоб вона закінчувалася – настільки зживаєшся з героями і проникаєшся їх пригодами та переживаннями.
Я впевнена, що «Тореадори з Васюківки» В. Нестайка – одна з найкращих його книжок.