Уважно прочитати речення. Знайти серед них складну синтаксичну конструкцію. Свій вибір обґрунтувати. 1. То зашепотіли збуджені листочки, оповідаючи сни свої, то заметушилась у травиці комашня, то розітнулося в гущині голосне щебетання й полинуло високо в небо (М. Коцюбинський).
2. Коли ми розглядаємо навколишню природу рідного краю, милуємося мальовничими краєвидами, нам здається, що так було споконвіку (І. Цюпа).
3. Коли б за плечима невідомої не чорніла ноша, Роман спокійно обернувся і пішов би іншою дорогою (М. Стельмах).
4. Жовте листя падало з дерев і усіяло береги; зелень полиняла, і річка набрала свинцевого кольору; небо було постійно сіре, дув холодний вітер з дрібним дощем (О. Гончар).
Борода не робить мудрим чоловіка.
В умілого і долото рибу ловить.
Вік живи - вік учись.
Вчення в щасті красить , а в нещасті тішить.
Вченому світ , а невченому тьма.
Гарно того вчити , хто хоче все знати.
Голова без розуму , як ліхтарня без свічки.
Голова не на те , щоб тільки кашкет носить.
Грамоти вчиться - завжди пригодиться.
Грамотний - видющий і на все тямущий.
Дарма , що малий , а й старого навчить.
Де старий спотикнеться , там нехай молодий добре напнеться.
Дивиться рідко , та густо бачить.
Догана мудрого більше стоїть , як похвала дурного.
За битого двох небитих дають , та й того не беруть.
За дурною головою рукам і ногам немає спокою.
За одного вченого дають десять невчених.
За одного грамотного сім неграмотних дають.
Знає , на чім світ стоїть.